Справа № 548/143/26
Провадження № 2/548/304/26
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2026 Хорольський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Старокожка В.П.,
за участі секретаря судового засідання - Скрипніченко М.І., 
розглянувши у приміщенні суду м. Хорола у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивачки ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,
В С Т А Н О В И В: 
Позиція позивача та заперечення відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі.
23.01.2026 представник позивачки адвокат Безштанько С.М., діючи в інтересах своєї довірительки ОСОБА_1 , за допомогою підсистеми "Електронний суд" звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області із вищевказаним позовом.
На обґрунтування позову зазначив, що 31.08.2012 між сторонами був укладений шлюб. Від цього шлюбу подружжя має неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивачка прохає суд розірвати укладений між стронами шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 211.
Вказує, що на даний час неповнолітні діти проживають з нею та перебувають на повному її утриманні, оскільки відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, порушуючи тим самим вимоги ст. 180 Сімейного Кодексу України, яка передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Прохає суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття на користь позивачки, а також судові витрати по сплаті судового збору.
Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2026 цю позовну заяву було передано для розгляду судді Старокожку В.П.
Ухвалою судді від 23.01.2026 вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк для виправлення недоліків.
Ухвалою судді від 30.01.2026 після усунення вказаних недоліків відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, надано відповідачу строк 15 днів для надання відзиву на позов.
Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзив від відповідача не надходив.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач та/або позивачка до суду не подавали.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно з ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів, надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Пунктом 4 ч.8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, слід вважати відповідача ОСОБА_3 належним чином повідомленим про відкриття провадження у справі, оскільки відповідні судові документи, що повернулися до суду із відміткою про відсутність адресата, були надіслані безпосередньо за місцем його реєстрації - АДРЕСА_1 .
Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.
Фактичні обставини, встановлені судом.
З наданих до суду доказів встановлено, що між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 31 серпня 2012 року було зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 211, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .
Від цього шлюбу подружжя має неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження відповідно - серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 .
Відповідно до копії витягу з реєстру Хорольської територіальної громади № 2026/001251896 від 26.01.2026 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . За цією ж адресою зареєстрована дочка сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією витягу з реєстру Хорольської територіальної громади № 2026/001252052 від 26.01.2026.
Неповнолітній син сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з реєстру Хорольської територіальної громади № 2026/001252234 від 26.01.2026. За цією ж адресою зареєстрований відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповіддю № 2269778 від 26.01.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру.
Відповідач ОСОБА_3 протягом встановленого судом строку відзиву на позов не надіслав.
Норми права, застосовані судом та мотивована оцінка аргументів сторін.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.
Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Зокрема, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» від 12 червня 2014 року наголошено на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.
Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Як встановлено судом із матеріалів справи, спільне життя позивачки та відповідача не склалося, шлюб носить формальний характер. Між сторонами припинені подружні стосунки і відновлювати їх вони не мають наміру. 
Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин стала втрата почуття любові між сторонами. Сім`я розпалася та існує формально. Від цього шлюбу подружжя має неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , 2014 року народження та ОСОБА_7 , 2017 року народження.
Отже, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх неповнолітніх дітей. Клопотання про надання строку для примирення від сторін до суду не надходили.
Зважаючи на зазначене, суд доходить висновку про те, що позов в частині розірвання шлюбу між сторонами підлягає задоволенню.
Щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання дітей суд вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.
Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно із ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись на дитину визначається судом.
Згідно з ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.
Відповідно до п.п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Правова природа аліментів у розумінні глави 15 СК України є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого обов`язком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина.
Отже, з аналізу наведених норм закону вбачається, що необхідною передумовою виникнення права батьків на отримання аліментів на утримання дитини є її проживання з цим із батьків.
Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивачка стверджує, що діти проживають із нею та перебувають на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. 
Однак, суду доказів проживання обох дітей із матір`ю не надано. Із досліджених судом витягів із реєстру Хорольської територіальної громади встановлено, що позивачка та неповнолітня дочка сторін ОСОБА_6 зареєстровані за однією адресою - АДРЕСА_2 , тоді як відповідач та неповнолітній син сторін ОСОБА_9 зареєстровані за адресою - АДРЕСА_1 .
Інших доказів, які б свідчили про фактичне проживання обох неповнолітніх дітей із позивачкою, у матеріалах справи немає.
За таких обставин суд вважає, що питання спір про стягнення аліментів із відповідача на користь позивачки може бути вирішений лише стосовно неровнолітньої дочки ОСОБА_6 , 2014 року народження, яка зареєстрована із матір`ю.
У матеріалах справи немає доказів непрацездатності відповідача, неможливості сплати ним аліментів на утримання неповнолітньої дитини, наявності у нього інших утриманців та інших суттєвих обставин, які мають бути врахувані під час призначення аліментів.
З урахуванням встановлених обставин, беручи до уваги той факт, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку і визначення указаного позивачкою способу стягнення аліментів призведе до реалізації права дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону.
За таких обставин суд доходить висновку, що із відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 , 2014 року народження, у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення нею повноліття.
Суд також вважає за необхідне зауважити, що Верховний Суд у своїх постановах неодноразово підкреслював, що, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Про це ж йдеться і у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.
Верховний Суд зазначив, що статтею 192 СК України передбачено можливість зміни рішення встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає можливість зробити висновок, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
Правилами ч. 4 ст. 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Згідно ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
У п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.
Отже, суд виснував, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, а саме у частині розірвання зареєстрованого шлюбу між сторонами та стягнення із відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , 2014 року народження. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за їх недоведеністю. 
Розподіл судових витрат між сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Відповідно до ч.ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України ''Про судовий збір'' від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.
Зважаючи на викладене, враховуючи задоволення позову частково, наявність клопотання позивачки про стягнення із відповідача на її користь судових витрат, а саме витрат зі сплати судового збору сплаченого згідно з квитанцією № 6584-9627-7265-9031 від 22.01.2026 в сумі 1064,96 грн, суд доходить висновку про стягнення її з відповідача на користь позивачки, а також на користь держави судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, яка задоволена частково - щодо однієї з неповнолітніх дітей та становить 665,60 грн.
Керуючись статтями 4, 7, 10, 12, 13, 61, 81, 141, 142, 206,223, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, статтями 105, 109, 110, 112, 113,114 СК України,
УХВАЛИВ:
позов ОСОБА_1 , представник позивачки ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити частково.
Шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який був зареєстрований 31 серпня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 211, розірвати.
Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви, тобто з 23 січня 2026 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів із ОСОБА_3 в сумах платежів за 1 місяць допустити до негайного виконання.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп на користь держави.
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1064 (одну тисячу шістдесят чотири) грн 96 грн понесених нею і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору.
Рішення може бути оскаржене протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення шляхом подачі відповідної заяви до Полтавського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Учасники справи:
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .
Представник позивачки: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_5 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 7017/10 від 19.10.2018.
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий