РІШЕННЯ
Іменем України
Справа № 555/3063/25
провадження у справі № 2/0285/1255/26
23 квітня 2026 року  м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді………………..........Літвин О. О.,
секретаря…………………………......Клечковської М. М.,
розглянувши цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження 
без повідомлення сторін
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал»
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості, – 
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року позивач звернувся до Березнівського районного суду Рівненської області через систему «Електронний суд» з даним позовом до відповідача, в якому заявлені вимоги мотивував тим, що 07.12.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю «1Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі за текстом – ТОВ Агентство) та ОСОБА_1 було укладено договір позики №3659262, підписаний одноразовим ідентифікатором, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 12000 грн.
30.06.2021 первісний кредитор відступив право вимоги за цим договором позивачу на підставі договору факторингу, у зв`язку з чим він набув статусу нового кредитора.
Позивач посилається на те, що відповідачем належним чином не виконано зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати платежів, унаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 38506,8 грн, яка складається з: 12000 грн основного боргу та 26506,8 грн нарахованих та несплачених процентів.
У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості як нового кредитора за договором факторингу, а також витрати на правову допомогу в сумі 7000 грн.

Ухвалою Березнівського районного суду Рівненської області від 21.01.2026 дана справа направлена за підсудністю до Звягельського міськрайонного суду Житомирської області, куди вона надійшла 19.02.2026.

Ухвалою від 23.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, заперечення проти чого від них не надійшло. 
Відзиву на позов або будь-яких заперечень щодо змісту і вимог позовної заяви, а також жодних заяв чи клопотань щодо розгляду справи, відповідачем не подано. 
Повідомлення про розгляд справи здійснювалися як рекомендованим листом за місцем реєстрації відповідача, так і через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Крім того, вказана інформація була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є вільним, цілодобовим і безкоштовним. 
Згідно з постановою Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду.
Правова позиція Європейського суду з прав людини виходить із принципу належної процесуальної обачності (due diligence): сторона, яка знає або повинна знати про існування судового провадження відносно неї, зобов`язана виявляти розумну уважність до його перебігу та вживати заходів для участі в ньому. 

Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне.
Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).
Статтями 1046, 1049 ЦК передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. 
У цій справі встановлено, що 07.12.2020 між ТОВ Агентство та відповідачем укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці її строку) №3659262 (далі по тексту – Договір, договір позики) шляхом обміну електронними повідомленнями та накладенням на нього електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора. 
Пунктом 5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Він укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. 
Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Нормою ст.639 ЦК передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до умов Договору ТОВ Агентство надало ОСОБА_1 кредит в безготівковій формі в сумі 12000 грн на 21 день зі сплатою процентів в розмірі 1,99% в день. Пунктом 2 Договору передбачено процентну ставку в розмірі 2,7 % в день у разі користування коштами понад строки.
На підставі Договору 07.12.2020 на рахунок платіжної картки відповідача НОМЕР_1 , вказаної під час оформлення договору, шляхом безготівкового переказу було перераховано 12000 грн, що підтверджується довідкою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінекспрес».
Порядок надання ТОВ Агентство коштів у позику, встановлюються відповідними правилами, які перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні ст.ст.641, 644 ЦК є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. 
Отже, між відповідачем та ТОВ Агентство правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами позичальник ознайомилася, погодилася та не сприймала їх, як невигідні для себе. Спірний Договір укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов та у них, відповідно до приписів ст.11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із договору.
При цьому, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. 
Перед укладенням Договору відповідач була вільною в погодженні всіх умов кредитування, самостійно обрала кредитну пропозицію, свідомо погодилася з її умовами та отримала кредитні кошти. З огляду на це, покладення на неї обов`язку виконати взяті на себе зобов`язання відповідає принципу відповідальності сторони за власні рішення у межах свободи договору. 
Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні. 
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (ст.512 ЦК України). Відступлення права вимоги відбувається на підставі правочину, зокрема, внаслідок укладення договору купівлі-продажу чи міни; дарування; факторингу. 
На підставі договору факторингу №10072020 від 10.07.2020, укладеним між ТОВ Агентство і позивачем, та долучених супутніх у зв`язку з даним договором документів, позивач набув право грошової вимоги до боржників відповідно до Реєстру. З витягу останнього слідує, що на момент відступлення прав вимоги борг за Договором відповідача складає 38506,8 грн.
У ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право – обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. 
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Позивачем доведено правові підстави набуття права вимоги за Договором позики та факт неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України).
За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК).
Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону. 
Згідно з наданим позивачем розрахунком за Договором відповідач має заборгованість у розмірі 38506,8 грн, яка складається з основного боргу 12000 грн та за відсотками 26506,8 грн. З приводу останніх, то суд зазначає, що за приписами ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. Втім, надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до ст.1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін: на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. 
Отже, припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України. 
Зважаючи на обов`язок суду належним чином дослідити поданий позивачем розрахунок заборгованості, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок (постанова Верховного Суду в справі №775/7704/15 від 23.01.2018), суд здійснює перевірку нарахованої до стягнення заборгованості. 
Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Так, позивач просив стягнути заборгованість по відсотках в сумі 26506,8 грн, однак згідно наданого розрахунку відсотки нараховувались по 28.03.2021, при тому, що строк Договору був погоджений сторонами в 21 день. 
Пунктами 6.5, 6.6 Правил надання грошових коштів у позику передбачено, що у разі неповернення позики або процентів у встановлений строк на суму непогашеної заборгованості продовжують нараховуватися проценти за кожний день понадстрокового користування позикою, але не більше 90 календарних днів, при цьому такі нарахування сторони визначили не як штрафні санкції, а як проценти. 
Суд виходить із того, що спірний договір позики укладено між фінансовою установою та фізичною особою для особистих потреб, а тому позичальник ОСОБА_1 є споживачем фінансової послуги, яка у таких правовідносинах є слабшою стороною та потребує підвищеного рівня правового захисту.
Умови Договору, запропоновані кредитодавцем у заздалегідь сформульованій редакції, є умовами договору приєднання, зміст яких позичальник фактично не мав можливості індивідуально змінювати чи узгоджувати.
Правилами передбачено, що у разі неповернення позики у строк на суму непогашеної заборгованості продовжують нараховуватися проценти за кожний день так званого «понадстрокового користування», при цьому кредитодавець окремо зазначає, що такі нарахування не є штрафом, пенею чи іншою санкцією.
Разом із тим суд оцінює правову природу відповідної умови не за її назвою, а за змістом та наслідками її застосування. Оскільки зазначені платежі нараховуються лише після порушення строку повернення позики; пов`язані виключно з фактом прострочення виконання зобов`язання; встановлюються за кожний день прострочення; істотно збільшують обсяг грошових зобов`язань споживача, то вони фактично мають характер майнової відповідальності за порушення зобов`язання, незалежно від того, як вони названі у договорі.
Використання конструкції «проценти за понадстрокове користування» не може слугувати способом обходу законодавчих гарантій захисту споживача та правил щодо співмірності відповідальності боржника.
Суд також враховує, що після настання строку повернення позики позичальник уже не користується кредитом на умовах первісного договору, а перебуває у стані прострочення. Тому подальше щоденне нарахування платежів у розмірі, співставному або тотожному договірним процентам за строкове користування коштами, створює істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін на користь кредитодавця. Такі умови покладають непропорційний тягар на споживача, стимулюють необмежене зростання боргу та фактично замінюють штрафні санкції їх формальним перейменуванням. 
За таких обставин суд доходить висновку, що відповідні положення Договору є несправедливими для споживача, суперечать засадам добросовісності, розумності та справедливості, а тому не підлягають застосуванню при визначенні розміру заборгованості.
Оскільки строк наданої позики сторонами Договору погоджений в 21 день з денною відсотковою ставкою 1,99 %, то стягненню з відповідача підлягають відсотки в розмірі 5014,8 грн (12000?1,99%?21=5014,80).
За таких умов, суд вважає доведеною суму заборгованості відповідача перед позивачем на загальну суму 17014,80 грн.
Відтак, наданими позивачем доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог підтверджено його право вимоги до відповідача та правомірність нарахування заборгованості за Договором, однак в меншому розмірі, ніж заявлено у позовній заяві. 
Доведено, що відповідачем належним чином не виконано взяті на себе зобов`язання, заборгованість за Договором не погашена, що призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача, а тому суд приходить висновку про часткове задоволення позову.
У силу приписів ст.141 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Оскільки судом задоволено позовні вимоги частково, тому пропорційно задоволених вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1070 грн.
Також, позивачем заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу в сумі 7000 грн.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
Як передбачено ч.ч.4,5 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правничої допомоги від 01.07.2024 та додаткова угода до нього, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.
Суд звертає увагу, що витрати на професійну правничу допомогу повинні відповідати критерію необхідності – чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання – чи вплинули вони на перебіг розгляду справи. Розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову та предмету спору, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Предметом спору в дані справі є стягнення заборгованості за кредитним договором.
На теперішній час судова практика розгляду даної категорії справ є поширеною. Її вивчення, аналіз обставин справи та складання процесуальних документів, на думку суду, за наявності звичайної професійної підготовки в галузі права, об`єктивно не вимагає витрачання значного часу та зусиль адвоката.
Розподіляючи витрати, понесені заявником на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи та надані суду документи є підставою для часткового відшкодування судом витрат на правничу допомогу з іншої сторони, адже цей розмір не є доведений, необхідним та не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Відтак, з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, складності справи, ціни позову, критерію реальності адвокатських витрат, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, а також критерію розумності їхнього розміру, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн, що буде відповідати принципу співмірності, виваженості та розумності.
Керуючись статтями 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, –
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (ЄДРПОУ 39992082) 
заборгованість за договором позики №3659262 від 07.12.2020 в розмірі 17014,8 грн, 1070 грн судового збору та 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.? 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку оскарження, рішення набирає законної сили за результатом апеляційного провадження.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги на нього безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 

Головуюча суддя      О. О. Літвин