Справа № 420/4338/23 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання вчинити певні дії ,- 

В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. за безпосередню участь в бойових діях за період з 01 серпня 2022 року до 31 серпня 2022 року; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 додаткову винагороду в розмірі 100000 грн. за безпосередню участь в бойових діях за період з 01 серпня 2022 року до 31 серпня 2022 року, з урахуванням заяви позивача від 04.05.2023 про уточнення по батькові ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 06.03.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. 
Ухвалою суду від 19.05.2023 зупинено провадження по адміністративній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №420/8877/23.
Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.10.2023 по справі №420/8877/23, яке набрало законної сили 27.02.2024, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 30.03.2026 поновлено провадження у справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач, у позовній заяві вказав, що позивач з 01.03.2022 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_1 та у квітні 2022 року у складі підрозділу було відряджено у АДРЕСА_2 для забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.
Позивач зазначив, що починаючі з квітня 2022 року до вересня 2022 року включно він приймав безпосередню участь у бойових в районі зазначеного населеного пункту, однак відповідач протиправно не нарахував та не виплачував ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додаткову винагороду в розмірі 100000 грн. за безпосередню участь в бойових діях за період з 01 серпня 2022 року до 31 серпня 2022 року. Позивач, не погоджуючись із вказаною бездіяльністю, посилаючись на норми діючого законодавства, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.
18.04.2023 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову. Так, відповідач просить суд врахувати, що за розглядом матеріалів службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 був прийнятий наказ від 31.08.2022 №46 про позбавлення військовослужбовців ( в тому числі матроса ОСОБА_1 ) додаткової винагороди за серпень 2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (зі змінами) та на підставі рішення Міністра оборони України від 07 березня 2022 року №248/1217, за відмову виконання бойового завдання.
24.04.2023 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник вказав, що оскільки законодавством не передбачено видання наказів позбавлення додаткової винагороди, позивач вважає, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 №46 суд не може приймати вказаний наказ до уваги, та вказаний наказ оскаржено до суду.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.03.2022 року № 49 відповідно до загальної мобілізації Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на відповідну посаду матроса ОСОБА_1 , номер обслуги 2 гранатометного відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки, ВОС-145533М ШПК “матрос”.
За серпень 2022 року позивачу не було виплачено додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, яка передбачає, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Відповідно до витягу з наказу від 31.08.2022 № 46 в частині, яка стосується позивача, він був винесений за результатом службового розслідування факту відмови військовослужбовців, в тому числі ОСОБА_1 виконувати розпорядження командира В/Ч НОМЕР_1 , вирішено результати службового розслідування направити в орган ДБР СБУ, та позбавити матроса ОСОБА_1 додаткової винагороди за серпень 2022 року відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 №168 та на підставі рішення Міністра Оборони України від 07.03.2022 № 248/1217.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV.
Відповідно статті 3 Статуту військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно із ст. 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який станом на дату прийняття даного рішення не припинено.
Порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Міністром оборони України в Окремому дорученні № 912/з/29 від 23.06.2022 (далі - Окреме доручення), яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 01.06.2022.
За приписами пункту 3 Окремого доручення передбачено, що про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку, зокрема, командира військової частини, до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Також, згідно з пунктом 5 наведеного Окремого доручення встановлено, що виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. або 30000 грн. здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів п. 6 Окремого доручення.
Разом з тим, підпунктом 9.7 пункту 9 згаданого Окремого доручення передбачено, що військовослужбовці, які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника) до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн не включаються.
Таким чином, за процедурою, встановленою вищенаведеними приписами Окремого доручення, встановлено ряд підстав для невключення військовослужбовців до наказу про виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 у конкретному місяці, зокрема, у разі відмови військовослужбовця виконувати бойові накази (розпорядження) командира та відсутності документів, які підтверджують участь у бойових діях військовослужбовця.
Прийняття Міністром оборони України розпорядження від 23.06.2022 №912/з/29 узгоджується з повноваженнями, визначеними пунктом 17 Порядку № 260, а тому відповідні рішення підлягають врахуванню при вирішення питання про виплату додаткової допомоги, передбаченої Постановою №168.
Так, зі змісту відповідних рішень Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 та від 23.06.2022 № 912/з/29 та пунктів 1, 5 розділу XVI Порядку № 260 вбачається, що виплата премії та додаткової винагороди здійснюється на підставі відповідного наказу командира частини, в якому зазначається конкретний перелік військовослужбовців, які набули право на дані виплати, з врахуванням дотримання даними військовослужбовцями норм чинного законодавства та належного виконання ними покладених на них обов`язків.
При цьому, позбавлення винагороди є наслідком накладення на позивача стягнення та передбачено окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29.
Відповідно до статті 110 Дисциплінарного статуту усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі: прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.
Водночас, відповідно до статті 27 Дисциплінарного статуту військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.
Відтак, в даному випадку позбавлення додаткової винагороди військовослужбовця є похідними від встановлення факту не виконання бойового наказу командування військової частини. 
Як зазначалось судом, відповідно до витягу з наказу від 31.08.2022 № 46 в частині, яка стосується позивача, він був винесений за результатом службового розслідування факту відмови військовослужбовців, в тому числі ОСОБА_1 виконувати розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 , вирішено результати службового розслідування направити в орган ДБР СБУ, та позбавити матроса ОСОБА_1 додаткової винагороди за серпень 2022 року відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 №168 та на підставі рішення Міністра Оборони України від 07.03.2022 № 248/1217.
В свою чергу, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.10.2023 по справі №420/8877/23, яке набрало законної сили 27.02.2024, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2022 №46 в частині позбавлення матроса ОСОБА_1 додаткової винагороди за серпень 2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (зі змінами) та на підставі рішення Міністра оборони України від 07 березня 2022 року №248/121.
Частиною 4 ст.78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи викладене та те, що правомірність наказу військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2022 №46 в частині позбавлення матроса ОСОБА_1 додаткової винагороди за серпень 2022 року встановлена рішенням суду, суд приходить висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. за безпосередню участь в бойових діях за період з 01 серпня 2022 року до 31 серпня 2022 року; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 додаткову винагороду в розмірі 100000 грн. за безпосередню участь в бойових діях за період з 01 серпня 2022 року до 31 серпня 2022 року, є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Ухвалюючи дане судове рішення суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 – відмовити.
Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.