25.02.26
22-ц/812/355/26
Справа № 485/1159/25 Головуюча в 1-й інстанції Бодрова О. П. 
Провадження 22-ц/812/355/26 Доповідачка апеляційної інстанції Ямкова О. О. 

П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2026 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючої - судді – Ямкової О. О.,
суддів – Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В., 
із секретарем судового засідання: Шурмою Є. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою 
Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «ЮТС – Агропродукт»
на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Бодрової О. П. в приміщенні суду в місті Снігурівка Миколаївської області о 13 год 00 хв, зі складенням повного рішення, у справі 
за позовом
ОСОБА_1 до ТОВ «ЮТС - Агропродукт», 
Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Перемога - Плюс» 
про розірвання договорів оренди землі та
стягнення орендної плати,-
В С Т А Н О В И В:

 
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «ЮТС - Агропродукт», ТОВ «Перемога-Плюс» про розірвання договору оренди землі, стягнення орендної плати.
В обґрунтування позову зазначила, що на підставі свідоцтв про право на спадщину №№282, 283 від 22 квітня 2016 року є власницею земельних ділянок площею 2,9972 га з кадастровим номером 4825782700:12:000:0062 та 2,81га з кадастровим номером 4825782700:10:000:0032, що розташовані на території Нововасилівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області в межах Нововасилівської сільської ради. 
31 травня 2012 року між попереднім власником ділянок ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) «Райз-Південь» були укладені договори оренди вказаних земельних ділянок.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер та після його смерті земельні ділянки успадкувала ОСОБА_1 
28 грудня 2017 року на підставі додаткових угод №№3600024, НОМЕР_1 до договорів оренди, укладених між ОСОБА_2 , орендарем ТОВ «Райз-Південь» та ТОВ «ЮТС-Агропродукт», до відповідача перейшли права та обов`язки орендаря за договорами оренди на умовах і у строки передбачені договорами оренди від 31 травня 2012 року.
Відповідно до пункту 11.1 додаткової угоди до п. 4.1 договору внесено зміни та встановлено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 8% нормативно-грошової оцінки земельних ділянок, які визначені на рівні 5 597 грн 24 коп. та 9 390 грн 60 коп.
Втім, в період 2022-2024рр відповідачем свій обов`язок зі сплати орендної плати не виконаний, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 34 621 грн 89 коп. 
Посилаючись на ці обставини, які є суттєвим порушенням умов договорів, та наявність заборгованості з орендної плати за період 2022-2024 роки, ОСОБА_1 просила розірвати договори оренди землі від 31 травня 2012 року, укладені між ОСОБА_2 та ТОВ «Райз-Південь», та між нею та новим орендарем відповідно до додаткової угоди від 28 грудня 2017 року – ТОВ «ЮТС-Агропродукт», а також стягнути на її користь з відповідача заборгованість з орендної плати за 2022-2024 роки у загальному розмірі 34 621 грн 89 коп.
Звернулася з клопотанням про витребування у відповідача додаткових угод від 21 липня 2016 року №б/н на підставі яких зареєстровано право оренди ТОВ «ЮТС «Агропродукт» на земельні ділянки, та від ЦНАП Снігурівської міської ради Миколаївської області матеріали реєстраційних справ щодо реєстрації права оренди та інших речових прав стосовно належних ОСОБА_1 земельних ділянок.
У червні 2025 року відповідач ТОВ «ЮТС – Агропродукт» звернулося з заявою про відвід головуючій судді.
Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 12 червня 2025 року відвід визнано необґрунтованим та передано на вирішення зазначеного питання у порядку , передбаченому частиною 1 статті 33 ЦПК України. 
Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13 червня 2025 року у задоволенні заяв відмовлено. 
У червні 2025 року ТОВ «ЮТС – Агропродукт» звернулись із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 та ТОВ «Перемога-Плюс» про зобов`язання привести земельні ділянки у придатний до використання стан.
У червні 2025 року ТОВ «ЮТС-Агропродукт» надало відзив на позовну заяву, де вказало на необґрунтованість позовних вимог, посилаючись на ті обставини, що внаслідок тимчасової окупації територій, як за місцезнаходженням орендованої земельної ділянки, так і за місцем здійснення його господарської діяльності в Снігурівській територіальній громаді, замінування цих територій, а також через знищення та розкрадання майна товариства, ведення господарської діяльності було неможливим, і тому такі обставини є обставинами непереборної сили, які завадили товариству виконати умови договору. Крім того, внаслідок бойових дій територія, на якій розташована земельна ділянка, є забрудненою вибухонебезпечними предметами, що унеможливлювало її використання. А тому відповідач має бути звільнений від відповідальності, оскільки порушення зобов`язання сталося не з його вини, а внаслідок настання обставин непереборної сили. 
Посилався на відповідну судову практику.
У відповіді на відзив позивачка, діючи через свою представницю ОСОБА_3 , заперечила доводи товариства, які вважала неспроможними з огляду на те, що наявність форс-мажорних обставин неможливості використання земельної ділянки в межах Нововасилівської сільської ради Снігурівського району не підтверджена належними доказами, а знищення та розграбування майна товариства та реєстрація кримінального провадження не впливає на виконання договірних зобов`язань з виплати орендної плати. До того ж зазначене не може бути розцінено обставинами непереборної сили, а надання листа Торгово-промисловою палатою про визнання обставин форс-мажорними не можуть стосуватись усіх без виключення суб`єктів господарювання. 
Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 23 вересня 2025 року задоволено клопотання позивачки про долучення доказів, відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви, задоволено клопотання позивачки про витребування доказів. 
9 листопада 2025 року відповідач ТОВ «ЮТС – Агропродукт» надав до суду додаткові пояснення в яких послався на те, що за змістом наявних даних в Інтерактивній карті ДСНС земельна ділянка, належна позивачу є забрудненою вибухонебезпечними предметами, та що ці дані є загальновідомими та не потребують доказування.
Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалено про розірвання договорів оренди земельної ділянки, укладених 31 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ЮТС- Агропродукт» в редакції додаткових угод від 28 грудня 2017 року, право оренди за якими перейшло до ТОВ «Перемога Плюс» на підставі договорів №1704/25-21 від 17 квітня 2025 року. На користь ОСОБА_1 стягнуто з ТОВ «ЮТС - Агропродукт» 8619 грн 74 коп. та 14 461 грн 52 коп. заборгованості за орендною платою за період 2023-2024 років за кожним із договорів. Розподілено судові витрати. 
В решті позовних вимог відмолено.
Ухвалюючи рішення, суд виходив з доведеності порушення умов договорів та наявності підстав для їх розірвання, та внаслідок звільнення відповідача від сплати орендної плати за 2022 рік, вважав наявними підстави для часткового задоволення позовних вимог про стягнення орендної плати.
В апеляційній скарзі ТОВ «ЮТС-Агропродукт», посилаючись на те що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з невідповідністю висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування скарги товариство посилалося на те, що внаслідок збройної агресії російської федерації та тимчасової окупації територій, ТОВ «Ютс-Агропродукт» було позбавлено можливості здійснювати свою господарську діяльність на орендованих земельних ділянках. Неможливість використання земельних ділянок через їх розташування на тимчасово окупованій території, яка перебувала в окупації у період з 4 березня 2022 року по 11 листопада 2022 року, фактичне знищення майна товариства, потенційне замінування та пов`язана з цим загроза життю та здоров`ю працівників є прямим наслідком збройної агресії, що об`єктивно унеможливило належне виконання зобов`язань за договорами оренди.
Крім того внаслідок військового вторгнення територія, на якій перебувають земельні ділянки є забрудненою вибухонебезпечними предметами та потребує проведення робіт з розмінування для забезпечення безпечного використання. Тому вважав зазначені обставини обставинами непереборної сили, які звільняють від відповідальності за невиконання зобов`язань 
Посилався на відповідну судову практику.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка, діючи через свою представницю ОСОБА_3 , вважала її доводи необґрунтованими, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на відсутність доказів забруднення належних їй земельних ділянок вибухонебезпечними предметами, складання актів та внесення інформації до реєстру у встановленому законом порядку, оскільки саме посилання на витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, як на доказ відсутності можливості здійснювати обробіток землі, є неналежним доказом.
Зазначала, що відповідач ТОВ «ЮТС-Агропродукт» не звертався до позивачки з повідомленнями про неможливість використовувати одержаних в платне користування ділянок у своїй господарській діяльності і тому товариство має відповідати за порушення права орендодавиці на отримання нею орендної плати у 2023 та 2024 роках.
Вважала посилання товариства на інтерактивну карту ДСНС не належним підтвердженням наявності замінування саме земельних ділянок, що належать позивачці на праві власності, через відсутність порядку ведення, адміністрування та користування відомостей з цієї карти. 
Справа розглянута у суді апеляційної інстанції за відсутністю учасників процесу, за їх належним і завчасним повідомленням, та викладенням ними доводів та заперечень у поданих процесуальних документах та у відповідності до заяви відповідача ТОВ «ЮТС-Агропродукт» з проханням розглядати справу за відсутності його представника. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. 
Відповідно до вимог статті 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.
Згідно з положеннями статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і надалі в редакції чинній на час укладення договору) договір оренди землі укладається в письмовій формі.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Згідно з положеннями статей 21, 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг) формах. 
Частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Відповідно до пункту «д» частини 1 статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що частинами 1 і 2 статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). 
В той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2024 року під час розгляду справи № 918/391/23 відступила від наведеного висновку Об`єднаної Палати КЦС, викладеного у цій постанові, шляхом конкретизації та зазначення про те, що несплата орендної плати в розумінні пункту «д» частини 1 статті 141 ЗК України охоплює випадки лише повної несплати орендної плати, у строки, визначені договором. Натомість часткова несплата (недоплата) орендної плати може бути підставою для розірвання договору оренди землі на підставі частини другої статті 651 ЦК України, якщо таке порушення умов договору буде кваліфіковане як істотне.
З матеріалів справи вбачається, що спадкодавцю ОСОБА_2 за життя належали земельні ділянки площею 2,9972 га з кадастровим номером 4825782700:12:000:0062 та 2,81га з кадастровим номером 4825782700:10:000:0032, що розташовані на території Нововасилівської сільської ради Снігурівського (нині Баштанського) району Миколаївської області в межах Нововасилівської сільської ради (а.с.12, 19). 
31 травня 2012 року ці земельні ділянки передані ОСОБА_2 в оренду ТОВ «Райз – Південь» строком на 15 років зі сплатою орендної плати за користування земельною ділянкою у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки, розмір якої становить 2 341 грн 58 коп. та 3 915 грн 88 коп. відповідно, та обчислення розміру яких здійснюється з урахуванням індексації грошової оцінки земель ( п. 10 договорів), та у строк не пізніше 30 грудня поточного року (п. 11 договорів). При сплаті орендної плати товариством, утримується та сплачується податок на доходи фізичних осіб (а.с.13-16, 20-23).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер та спірні земельні ділянки успадкувала позивачка ОСОБА_1 (а.с.12, 19).
В подальшому, 28 грудня 2017 року між позивачкою ОСОБА_1 , попереднім орендарем ТОВ «Райз-Південь» та новим орендарем – ТОВ «ЮТС-Агропродукт» укладено додаткові угоди №№3500024, 3500025 до договорів від 31 травня 2012 року, за змістом яких права та обов`язки орендаря перейшли до нового орендаря ТОВ «ЮТС-Агропродукт», зі зміненням розміру орендної плати, яку сторони визначили в 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що на час їх укладення становить 5 597 грн 24 коп. та 9 390 грн 60 коп. відповідно. Земельні ділянки передано новому орендарю за актом прийому- передачі (а.с.17, 22).
Далі, 17 квітня 2025 року між відповідачами ТОВ «ЮТС - Агропродукт» та ТОВ «Перемога Плюс» укладено договір №1704/25-21 про відчуження (продажу) права оренди земельних ділянок, серед яких вказані і земельні ділянки належні позивачці ОСОБА_1 (а.с.156-159).
Судом встановлено та визнано сторонами, що в період дії договору і до 2022 року орендарем належним чином виконувався обов`язок зі сплати орендної плати на користь позивача. Зокрема, у листопаді 2021 року товариством сплачено платіж у розмірі 18 584 грн 93 коп., з врахуванням утримання податків та зборів (а.с.25-27). Тобто умови договору протягом строку його дії і до 2021 року виконані у повному обсязі, що сторонами не оспорюється.
Втім, починаючи з лютого 2022 року і до 2024 року включно орендар припинив виплачувати орендну плату на користь позивачки (а.с.25-27).
Посилаючись саме на ці обставини, як систематичність невиконання відповідачем договорів оренди, позивачка просила їх розірвати та стягнути на її користь борг за період 2022-2024 років.
Відповідач ТОВ «ЮТС – Агропродукт», погоджуючись з не виконанням ним обов`язку зі сплати орендної плати в повному обсязі за період 2022-2024 років, заперечував проти розірвання договорів, посилаючись на обставини непереборної сили, які акцептували сторони у договорі, та неможливості використання ним земельних ділянок, що належать позивачці, за призначенням, у зв`язку з окупацією цієї території у 2022 році та забрудненістю землі вибухонебезпечними предметами після окупації. 
В той же час, задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції частково погодився з цими обставинами та вважав встановленим, що внаслідок окупації у 2022 році території, де розташовані земельні ділянки, що належать позивачці та передані в оренду відповідачу, підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 орендної плати за 2022 рік відсутні, так як орендар не міг використовувати предмет оренди за призначенням. Але одночасно не взяв до уваги доводи відповідача про забрудненість ділянок вибухонебезпечними предметами, після її деокупації, крадіжку сільськогосподарської техніки товариства під час окупації територій, так як вважав, що ним не надано до суду доказів про обстеження земельних ділянок, визнання їх непридатними для використання або надання пільг для їх оподаткування, а також відповідних звернень товариства до компетентних органів з цих питань, і тому дійшов висновку про недоведеність підприємством цих обставин за допомогою належних доказів.
Проте, з такими висновками повністю погодитися не можна, так як вони не відповідають нормам матеріального права і не узгоджуються з встановленими обставинами справи.
Так, на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався у порядку, передбаченому законодавством України, та діє на даний час.
 
Після введення на території країни воєнного стану, Торгово – промисловою палатою України усім зацікавленим особам надіслано листа від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1, в якому засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), якими є військова агресія Російської Федерації проти України. 
 
У листі Торгово – промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини, починаючи з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
 
У подальшому, вже 7 жовтня 2022 року Миколаївською обласною радою прийнято рішення №9 «Про наявність обставин непереборної сили та перелік суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок таких дій», якими рада визнала обставини, що склалися на території Миколаївської області, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та стали підставою введення воєнного стану в Україні, обставинами непереборної сили з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення. 
 
До переліку суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок обставин непереборної сили, включені юридичні особи незалежно від організаційно-правової форми, які є сільськогосподарськими товаровиробниками та місцезнаходження яких станом на 31 грудня 2022 року зареєстровано у межах території Миколаївської області.
 
За наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року №309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Снігурівська міська територіальна громада, в межах якої розташована земельна ділянка, належна позивачці, віднесена до територій, що перебували у тимчасовій окупації у період з 4 березня по 11 листопада 2022 року.
 
Наступним наказом Міністерства розвитку громад і територій України № 376 від 28 лютого 2025 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Снігурівську міську територіальну громаду, після деокупації, починаючи 11 листопада 2022 року віднесено до територій можливих бойових дій та територій на яких ведуться ( велися) бойові дії.
 
Крім того розпорядженням Херсонської обласної ради від 1 березня 2023 року №24 доповнено перелік суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок обставин непереборної сили, до якого внесено ТОВ «ЮТС-Агропродукт» (а.с.190). 
 
За змістом пункту 42 договорів від 31 травня 2012 року погоджено, що сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини (а.с. 14зв, 21зв). 
Отже, враховуючи зміст договорів, в яких сторони акцептували обставини, які доводяться, як вчинення порушення умов договору не з вини сторони, що є підставою для її звільнення від відповідальності, та загальновідомі обставини, які в силу частини 3 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, а також не вимагають від орендаря їх додаткового доведення за допомогою сертифікатів Торгово-промислової палати чи будь-яких інших доказів, на чому наполягала позивачка, слід виснувати, що починаючи з 24 лютого 2022 року на території України, зокрема, на території Снігурівської міської територіальної громади, в межах якої знаходиться територія Нововасилівської сільської ради, яка включає належні позивачці земельні ділянки, настали обставини непереборної сили, які унеможливили виконання орендарем своїх обов`язків за договорами, зокрема з використання землі за призначенням та сплати ним на користь орендодавиці орендної плати.
 
В цьому випадку, судом першої інстанції правильно застосовано положення частини 6 статті 762 ЦК України, на підставі яких позивачці відмовлено у стягненні з орендаря орендної плати за 2022 рік. З цим рішенням у цій частині позивачка погодилася та його не оскаржила, а за вимогами, які викладені у змісті апеляційної скарги відповідача підстав для його скасування в цій частині з ухваленням нового, аналогічного, колегія суддів не вбачає.
 
Втім, правильно встановивши обставини з відсутності підстав для стягнення боргу за 2022 рік, суд безпідставно вважав недоведеним орендарем факт неможливості використання ним земельних ділянок, що належать позивачці, після деокупації території, в період 2023-2024 роки за їх забрудненістю або можливою забрудненістю вибухонебезпечними предметами.
 
Так, постановою Кабінету Міністрів України №740 від 7 червня 2024 року про «Деякі питання про створення, забезпечення функціонування та ведення реєстру територій, забруднених/імовірно забруднених вибухонебезпечними предметами» затверджено Порядок ведення, адміністрування, користування відомостями реєстру територій, забруднених/імовірно забруднених вибухонебезпечними предметами, внаслідок чого введено у дію реєстр територій та геоінформаційна система, якій відповідає Інтерактивна карта територій, яку адмініструє Державна служба надзвичайних ситуацій (далі ДСНС).
 
За даними Інтерактивної карти ДСНС на її офіційному сайті за посиланням Розмінування України (https://mine.dsns.gov.ua/) територія Снігурівської територіальної громади Миколаївської області, в межах якої знаходиться земля, належна позивачці, є досі місцем, де виявлені або ймовірно знаходяться вибухонебезпечні предмети.
 
Статтями 283?.1 та 283?.2 Податкового Кодексу України, з відсиланням саме на такий порядок, що встановлений Кабінетом Міністрів України, у розрізі прийняття рішень з метою надання суб`єкту господарювання податкових пільг, безальтернативно визначено статус такого об`єкта оподаткування, яким є земельні ділянки, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) активні бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, та вказують на період, коли земельні ділянки визнаються забрудненими вибухонебезпечними предметами, який починається з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому завершено активні бойові дії або тимчасова окупація на відповідній території. У цьому разі підставою для нарахування чи не нарахування земельного податку є дані Державного земельного кадастру.
 
При тому порядок надання таких пільг пов`язаний зі зверненням платника податку та прийняттям відповідного рішення органом місцевого самоврядування чи військової адміністрації про встановлення податкових пільг, період надання яких завершується фактом обстеження території операторами протимінної діяльності та визнання земельної ділянки придатною для використання.
 
Сам факт прийняття органом місцевого самоврядування чи військовою адміністрацією рішення про надання чи відмову у наданні податкових пільг не є свідченням зміни статусу земельної ділянки, що знаходилася в межах окупованих територій, з місця, де виявлені або ймовірно знаходяться вибухонебезпечні предмети, до статусу її визнання придатною до використання, в тому числі і підтвердженням факту здійснення суб`єктом господарювання господарської діяльності на таких землях, які перебували в окупації до їх обстеження операторами протимінної діяльності з визнанням придатними для використання. 
 
Тобто, у разі наявності таких земельних ділянок, для реалізації свого права на звільнення від сплати плати за землю суб`єкт господарювання має лише надати заяву до органу місцевого самоврядування, військової адміністрації або військово-цивільної адміністрації про потенційне забруднення земельної ділянки вибухонебезпечними предметами, а не заяву про проведення розмінування території чи доводити іншим шляхом наявність чи відсутність забруднення земельної ділянки, оскільки обов`язок обстеження землі покладено не на заявника, а на суб`єкта владних повноважень, який в іншому випадку може скористатися даними Державного земельного кадастру. 
 
Відповідно до статей 76, 81, 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнані загальновідомими не потребують доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Тому аналізуючи наведені обставини та норми матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає встановленим, що територія Снігурівської міської територіальної громади Миколаївської області, в межах якої знаходяться спірні земельні ділянки, в період 2023-2024 років віднесена органами ДСНС в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України до територій, де виявлені або ймовірно знаходяться вибухонебезпечні предмети.
 
Акт про обстеження земельних ділянок, що знаходяться в оренді відповідача, операторами протимінної діяльності та визнання їх придатними для використання відсутній, незважаючи на звернення ТОВ «ЮТС – Агропродукт» до Снігурівської міської військової адміністрації з заявою про визнання земельних ділянок непридатними для використання у зв`язку з потенційною загрозою їх забруднення вибухонебезпечними предметами у листопаді 2023 року та лютому 2025 року (а.с. 221-230).
 
Звернень із цих же питань до операторів протимінної діяльності в період 2023-2024 рр. з боку позивачки, як власниці земельних ділянок, не мало місця.
 
Акти про виконання робіт з очищення (розмінування) місцевості від вибухонебезпечних предметів земельних ділянок 4825782700:10:000:0032 та 4825782700:12:000:0062 загальною площею 5,8072 га від ГУ ДСНС України у Миколаївській області та інших операторів протимінної діяльності до Снігурівської міської військової адміністрації не надходили (а.с.222-230).
 
Також у повідомленні, направленому суду апеляційної інстанції, Снігурівською міською військовою адміністрацією додатково роз`яснено, що пільги з оподаткування земельних ділянок, що належать на праві власності позивачці та знаходяться на правах оренди у відповідача, у спірний період не встановлено, з огляду на те, що таке рішення приймається виключно за зверненням власників земельних ділянок або землекористувачів ділянок державної чи комунальної форм власності (а.с.222). 
 
Відомостей про звернення позивачки, як власниці земельних ділянок, до Снігурівської міської військової адміністрації за наданням податкової пільги чи очищення потенційно забруднених вибухонебезпечними предметами територій матеріали справи не містять та ним не надано.
 
Щодо надання чи не надання відповідачем ТОВ «ЮТС-Агропродукт» даних про його віднесення до платників податку 4ої групи, то ці відомості за положеннями пункту 269.1 статті 269 ПК України не надають право сільгосппідприємству на призначення пільги зі сплати податку, як орендатором, оскільки такі пільги за цим законом та роз`ясненнями Снігурівської міської військової адміністрації надаються виключно за заявами власників земель приватної форми власності, яким відповідач не є, а власницею таке право не реалізовано. В той же час надання пільги сільгосппідприємству зі сплати єдиного податку не лише не вимагає від нього підтвердження такого статусу при подачі заяви до військової адміністрації про непридатність земельних ділянок для використання, у зв`язку із забрудненістю вибухонебезпечними предметами, у відповідності до положень статті 292? ПК України, а ще не стосується предмету спору, що виник між сторонами. 
 
Отже, оскільки відомості про звернення позивачки, як власниці земельних ділянок, що знаходяться в оренді відповідача, відсутні, а підстави для встановлення пільг за зверненням орендаря військова адміністрація не знайшла, то ці обставини стосовно відсутності встановлення пільгового оподаткування для земель забруднених вибухонебезпечними речовинами, не можуть бути підтвердженням використання товариством спірних земельних ділянок в період 2023-2024рр на правах оренди. 
 
Тому наявність чи відсутність рішення Снігурівської міської військової адміністрації про надання податкової пільги ТОВ «ЮТС – Агропродукт» на землю не може бути визнано доказом щодо звільнення земельних ділянок, після деокупації від забруднення їх вибухонебезпечними предметами, та не підтверджує станом на 2023-2024рр статусу ділянок, як землі, що придатна для господарського використання.
 
Внаслідок цього акт візуального обстеження належних позивачці земельних ділянок у серпні 2025 року (а.с.125зв-126), після продажу права оренди іншій юридичній особі, стосовно використання цих земельних ділянок за цільовим призначенням не може слугувати доказом їх використання для ведення господарської діяльності відповідачем ТОВ «ЮТС – Агропродукт» протягом 2023-2024 років. 
 
За таких обставин, помилково прийнявши відповідь військової адміністрації та акт про здійснення ТОВ «Перемога-Плюс» господарської діяльності у серпні 2025 року, як доказ здійснення відповідачем ТОВ «ЮТС -Агропродукт» господарської діяльності в період 2023-2024рр, суд першої інстанції зробив неправильні висновки, які не лише не відповідають обставинам справи та загальновідомим обставинам, а ще і не узгоджуються з нормами матеріального права, що регулюють визначення та віднесення земель до статусу місць, де виявлені або ймовірно знаходяться вибухонебезпечні предмети, що виключало можливість використання орендарем предмета оренди за призначенням та за умовами договору є непереборною обставиною, на яку орендар не має впливу.
 
Підпунктом 3 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України визначено, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням такої особливості: власники, користувачі земельних ділянок не несуть відповідальності за невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням, що полягає у невикористанні земельної ділянки, право власності, користування якою виникло до введення воєнного стану.
Зміст цього підпункту узгоджується та відповідає положенням частини 6 статті 762 ЦК України, за яким наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Враховуючи наведене та встановлені колегією суддів обставини справи, слід визначити, що земельна ділянка, яка знаходиться в межах громади, що визнана, як місце забруднення чи імовірного забруднення вибухонебезпечними предметами, не могла бути використана орендарем за умовами додаткових угод до договору оренди в період 2023-2024 років, внаслідок чого відповідач, як орендар та наймач майна звільняється від орендної плати за цей час, як з підстав, визначених законом, так і за умовами договору оренди, які узгоджені та акцептовані його сторонами.
Дії орендаря за цей час є добросовісними, оскільки він не лише вживав заходів, звертаючись до компетентних органів з питань обстеження ділянок для проведення господарської діяльності, а ще і регламентував свою діяльність відповідним чином, не ухиляючись свідомо від виконання умов договору оренди. 
В той час, як орендодавиця, в межах наділених їй прав, не зверталася до військової адміністрації стосовно встановлення пільг з оподаткування та до операторів протимінної діяльності з приводу обстеження належних їй земельних ділянок, а сподівалася, що її права будуть реалізовані іншою особою - орендарем, звернення відповідача залишені компетентними органами без уваги, з огляду на їх переконання про відсутність у товариства права на таке звернення. 
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі обставини та надані на їх підтвердження докази суд у відповідності до статті 89 ЦПК України оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При тому Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).
Отже, в цьому разі колегія суддів виходить із цих стандартів доказування, коли оцінює докази та обставини справи з огляду на їх вірогідність, та приходить до висновку, що факти, які розглядаються та стосуються неможливості відповідачем ТОВ «ЮТС-Агропродукт» в період 2023-2024рр використовувати за цільовим призначенням земельних ділянок, що належать позивачці, внаслідок потенційного забруднення земельних ділянок вибухонебезпечними предметами, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду з підстав визначених пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України в частині задоволених вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову щодо розірвання договорів оренди та стягнення орендної плати за період 2023-2024 роки. 
 
Підстави для скасування рішення суду в частині відмови у стягненні орендної плати за 2022 рік відсутні. 
 
Що стосується іншої додаткової аргументації позивачки, що наведена нею у відзиві на подану відповідачем апеляційну скаргу, то з огляду на рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року в частині застосування положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, колегією суддів наведені усі мотиві прийнятого рішення, із прийняттям або відхиленням основних аргументів сторін, які стосуються предмета спору та предмету доказування. 
У зв`язку зі скасуванням рішення суду в частині задоволених вимог та ухвалення нового про відмову у цій частині, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України, наявні підстави для часткової компенсації судових витрат відповідача за перегляд справи в суді апеляційної інстанції. З позивачки на користь відповідача слід стягнути 2 422 грн 40 коп. судових витрат за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС – Агропродукт» – задовольнити частково.
Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2025 року в частині задоволених позовних вимог  скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання договорів оренди та стягнення заборгованості з орендної плати за період 2023-2024рр.
В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС – Агропродукт» 2 422 грн 40 коп. судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуюча      О. О. Ямкова
Судді       Т. В. Крамаренко 
О. В. Локтіонова