ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/10777/17 Суддя (судді) першої інстанції: Костюкевич Сергій Федорович

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Штульман І.В.
суддів:  Оксененка О.М.,
Черпака Ю.К., 
при секретарі: Красновій О.Р.,
за участі: Швеця О.М., - позивача та представника позивачів, -
Бугая О.О., - представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини,-
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року по справі за адміністративним позовом Громадської організації "Батько має право" в особі Президента - ОСОБА_1, Громадської організації "Батько має право" в особі Президента - ОСОБА_1 в інтересах 140 громадян України до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, третя особа Верховний Суд України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

28 серпня 2017 року Громадська організація (далі - ГО) "Батько має право" в особі Президента - ОСОБА_1 та ГО "Батько має право" в особі Президента - ОСОБА_1 в інтересах 140 громадян України звернулися в Окружний адміністративний суд м. Києва з адміністративним позовом до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, третя особа Верховний Суд України, в якому просили суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо захисту (поновлення) порушених конституційних прав громадян України, прав людини, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, спричинених правовим висновком Верховного Суду України, висловленим в постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі №6-2445цс16; 
- зобов`язати Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини вчинити дії та застосувати повний перелік прав Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на захист прав, свобод та охоронюваних законом інтересів громадян України, порушених правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року по справі №6-2445цс16 (т.1 а.с.5-21).
Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року (т.5 а.с.149-154), залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2019 року (т.5 а.с.248-255), закрито провадження в адміністративній справі №826/10777/17 у зв`язку із примиренням сторін за укладеною мировою угодою. Затверджено наступні умови примирення сторін по справі за адміністративним позовом ГО "Батько має право" в особі Президента - ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, третя особа Верховний Суд України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, викладені у заяві про примирення сторін від 12 листопада 2018 року, з урахуванням заяви від 11 грудня 2018 року, а саме: Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини вчинено наступні дії на врегулювання спору: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини звернувся до Верховного Суду із заявою від 23 квітня 2018 року №1.-850/18-92 щодо узагальнення судової практики застосування матеріального і процесуального права з питань, що стосуються визначення місця проживання дитини; Уповноважений Верховної Ради України з прав людини звернувся з листом від 11 грудня 2018 року №1-4599/18-30 до Міністерства соціальної політики України Реви А.О. щодо необхідності здійснити належне методичне забезпечення служб у справах дітей стосовно розгляду спірних питань щодо визначення місця проживання дитини та довести до їх відома постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 січня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ГО "Батько має право" в особі Президента - ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду; касаційну скаргу ГО "Батько має право" в особі Президента - ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2019 року задоволено; скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2019 року, а справу направлено до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду (т.6 а.с.68-73).
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Закону України від 13 грудня 2022 року №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (в редакції Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 16 липня 2024 року №3863-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ»), адміністративну справу №826/17348/14 передано на розгляд та вирішення Волинському окружному адміністративного суду.
26 травня 2025 року ОСОБА_1, який представляє ГО "Батько має право" та діє в інтересах ще 140 громадян України подано заяву про зміну предмету позову, в якій просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Уповноваженого Верховної ради України з прав людини щодо не вчинення дій на вимоги ГО "Батько має право", висловлені у клопотанні (зверненні) ГО "Батько має право" до Уповноваженого Верховної Ради з прав людини про вчинення дій від 20 лютого 2017 року, та інших громадян України, в інтересах яких подано позов до суду (поіменно) та не обмежуючись, права яких порушено правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року по справі №6-2445цс16, щодо захисту порушених конституційних прав, свобод і охоронюваних законом інтересів громадян України, прав людини, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, спричинених вищевказаним правовим висновком Верховного Суду України;
зобов`язати Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини повторно розглянути звернення ГО "Батько має право" від 20 лютого 2017 року та інших громадян України, в інтересах яких подано позов до суду (поіменно) та не обмежуючись, права яких порушено правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року по справі №6-2445цс16 щодо захисту порушених конституційних прав, свобод і охоронюваних законом інтересів громадян України, прав людини, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, спричинених правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року по справі №6-2445цс16 та вказати, які саме дії щодо протидії дискримінації прав батьків України при розгляді сімейних спорів було вжито Уповноваженим Верховної Ради України у контексті звернення ГО "Батько має право" від 20 лютого 2017 року, станом на 20 лютого 2017 року (дати подачі звернення), окремо після 20 лютого 2017 року та які дії планується вживати щодо запобігання дискримінації прав батьків у спорах по визначенню місця проживання дітей.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо неналежного розгляду звернення ГО "Батько має право" за вх.№285308.17/26 від 20 лютого 2017 року. Зобов`язано Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини повторно розглянути звернення ГО "Батько має право" за вх.№285308.17/26 від 20 лютого 2017 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (т.7 а.с.225-230).
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення від 25 серпня 2025 року вказав, що Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, маючи визначені законодавством дискреційні повноваження, на час звернення ГО «Батько має право» з позовом, свої повноваження на реалізацію дискреції та вчинення необхідних дій за поданим зверненням від 20 лютого 2017 року, виходячи з принципу верховенства та сприяння реалізації прав та охоронюваних законом інтересів громадян, не здійснив, оскільки не надав оцінку вкладеним у зверненні обставинам, не зазначив чи мало місце порушення прав батьків, будучи не обмеженим в своїй компетенції звертатись до органів державної влади, в тому числі до судових органів не з приводу конкретної судової справи, а з метою доведення відповідної інформації задля уникнення порушень прав та свобод батьків в майбутньому, чим допустив бездіяльність, формально підійшовши до вирішення вищевказаного звернення, надіславши його на вирішення Верховного суду України по-суті, яке фактично не було вирішено та повернуте з усіма додатками до вказаної громадської організації без розгляду.
Не погоджуючись з рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений) 03 жовтня 2025 року подав апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права, не з`ясовані всі обставини справи. 
ОСОБА_1 ,- Президент ГО "Батько має право", який представляє інтереси вказаної організації та діє в інтересах 140 громадян України, у відзиві на апеляційну скаргу не погодився із доводами апеляційної скарги, просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.
За змістом частини першої статті 309 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 КАС України, у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно з частиною четвертою статті 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку. 
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення, з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
ОСОБА_1 у судовому засіданні надав пояснення аналогічні тим, що викладені у його відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
ОСОБА_2 , - представник відповідача у судовому надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 20 лютого 2017 року ГО "Батько має право" звернулась до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з клопотанням (зверненням), вказавши на порушення конституційних прав громадян України правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у цивільній справі №6-2445-цс16 від 14 грудня 2017 року, що призводить до порушення прав людини, гарантованих статтями 6, 8, 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не тільки сторін у справі, а й всіх громадян України, які беруть участь в спорах щодо визначення місця проживання дітей та просили застосувати повний перелік прав Уповноваженого, вчинивши дії на захист прав, свобод та охоронюваних законом інтересів громадян України.
24 лютого 2017 року Уповноважений Верховної Ради України з прав людини листом повідомив ГО «Батько має право» про відсутність компетенції у вирішенні вищезазначеної заяви та переслав звернення до Верховного Суду України для подальшого розгляду.
15 березня 2017 року Верховний суд України повідомив позивача ГО «Батько має право», що постанова Верховного суду України від 14 грудня 2016 року по справі №6-2445цс16 є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі пункту 3 частини першої статті 355 Цивільно-процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, а матеріали звернення від 20 лютого 2017 року суд повернув заявнику без розгляду.
Вважаючи таку бездіяльність протиправною, ГО "Батько має право" в своїх інтересах та 140 громадян України звернулась до суду за захистом своїх прав і інтересів, а також прав та інтересів своїх довірителів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зазначає наступне.
Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статуту ГО "Батько має право" (код ЄДРПОУ 39947917), затвердженого позачерговими загальними зборами учасників (протокол №1 від 05 вересня 2016 року), ГО "Батько має право" - це добровільне громадське об`єднання, яке створене та діє на основі єдності інтересів, де основною метою є захист та реалізація законних прав, свобод та задоволення суспільних, соціальних, економічних, творчих інтересів через громадську діяльність та має основні завдання по сприянню забезпечення правового та соціального захисту батьків при реалізації ними прав та інтересів по відношенню до своїх дітей з правом надання іншим громадянам допомоги та захисту їх законних прав та інтересів в органах державної влади та судах.
Відповідно до статті 53 КАС України, у випадках, встановлених законом, юридичні особи мають звертатися до адміністративного суду з позовними заявами в інтересах інших осіб і брати участь в цих справах. 
Згідно Рішення Конституційного суду України від 28 листопада 2013 року у справі №12рп/2013, громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані інтереси інших осіб, які звернулися до неї з таким захистом лише у випадках, якщо таке повноваження передбачене її статутними документами та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.
Зі звернення ГО "Батько має право" за вх.№285308.17/26 від 20 лютого 2017 року до відповідача, вбачається, що дана громадська організація діяла в інтересах членів організації та інших громадян України, зокрема, просила відкрити провадження і застосувати повний перелік прав Уповноваженого та вчинити дії на захист прав, свобод та охоронюваних законом інтересів громадян України при застосуванні Верховним Судом України припису статті 6 Декларації прав дитини. 
З досліджених судом додатків до позову вбачається, що зверненню до суду ГО "Батько має право" з позовом передувало звернення значної кількості громадян України, які є батьками дітей, до даної громадської організації для захисту їх прав та інтересів по недопущенню застосування органами держави дискримінаційного припису статті 6 Декларації прав дитини про визначення дитини за матір`ю, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року при вирішенні спорів про визначення місця проживання дитини.
Враховуючи вищенаведене та суть звернення від 20 лютого 2017 року, ГО "Батько має право" вправі пред`являти позови до суду як в інтересах своїх членів, так і в інтересах інших осіб у разі необхідності захищати в суді особисті немайнові права та охоронювані законом інтереси осіб, які звернулися до нього за таким захистом, оскільки визначена у статуті мета та напрями діяльності громадської організації пов`язані безпосередньо із захистом батьків по забезпеченню реалізації ними законних прав та інтересів по відношенню до своїх дітей, що свідчить про наявність у позивачів законного інтересу при зверненні до відповідача за захистом шляхом вчинення Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини необхідних дій та до суду у зв`язку з невирішенням їх питань таким державним органом.
Відповідно до статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Статтею 101 Конституції України передбачено, що парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини.
Уповноважений є посадовою особою, статус якої визначається Конституцією України, Законом України від 23 грудня 1997 року №776/97-ВР "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" (далі - Закон №776/97-ВР) та іншими законами України.
Відповідно до частини другої статті 4 Закону №776/97-ВР, Уповноважений здійснює свою діяльність незалежно від інших державних органів та посадових осіб. Діяльність Уповноваженого доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод.
Згідно статті 16 Закону №776/97-ВР, Уповноважений здійснює свою діяльність на підставі відомостей про порушення прав і свобод людини і громадянина, які отримує: 1) за зверненнями громадян України, іноземців, осіб без громадянства чи їх представників; 2) за зверненнями народних депутатів України; 3) за власною ініціативою.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону №776/97-ВР, Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України "Про звернення громадян".
Варто зауважити, що Уповноважений при розгляді звернення наділений окресленим у статті 17 Закону №776/97-ВР переліком повноважень, а саме: 1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина; 2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому; 3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення; 4) відмовляє в розгляді звернення.
Отже, прийняття Уповноваженим одного із визначеного статтею 17 Закону №776/97-ВР рішення при розгляді звернення є таким, що розглянуте відповідачем у межах строку, передбаченого Законом України "Про звернення громадян".
Відповідно до частини третьої статті 15 Закону України "Про звернення громадян", відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку надається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Як вбачається з матеріалів справи, 20 лютого 2017 року ГО "Батько має право" звернулась до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з клопотанням (зверненням), де зауважили на порушення конституційних прав громадян України правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у цивільній справі №6-2445-цс16 від 14 грудня 2016 року, що призводить до порушення прав людини, гарантованих статтями 6, 8, 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не тільки сторін у справі, а й всіх громадян України, які беруть участь в спорах щодо визначення місця проживання дітей та просили застосувати повний перелік прав Уповноваженого, вчинивши дії на захист прав, свобод та охоронюваних законом інтересів громадян України.
24 лютого 2017 року Уповноважений Верховної Ради України з прав людини листом повідомив ГО «Батько має право» про відсутність у нього компетенції у вирішенні вищезазначеної заяви та переслав звернення до Верховного Суду України для подальшого розгляду.
15 березня 2017 року Верховний суд України повідомив позивача ГО «Батько має право», що постанова Верховного суду України від 14 грудня 2016 року по справі №6-2445цс16 є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі пункту 3 частини першої статті 355 ЦПК України, а матеріали звернення від 20 лютого 2017 року касаційний суд повернув заявнику без розгляду.
Уповноважений Верховної Ради України з прав людини при прийнятті та розгляді звернення наділений окресленим у статті 17 Закону №776/97-ВР переліком повноважень. Отже, прийняття відповідачем одного із визначеного статтею 17 Закону №776/97-ВР рішення при розгляді звернення є таким, що розглянуте відповідачем у межах строку, передбаченого Законом України "Про звернення громадян".
Аналізуючи приписи статті 15 Закону України "Про звернення громадян", варто зауважити, що суб`єкт, якому адресовано звернення, зобов`язаний, зокрема, перевіряти викладені в зверненнях факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомити громадянина про наслідки розгляду звернення.
При цьому, враховуючи повноваження, якими наділений Уповноважений Верховної Ради України з прав людини у взаємозв`язку з приписами Закону України "Про звернення громадян", Верховний Суд в постанові від 12 травня 2022 року у справі №160/11446/21 дійшов висновку, що одне з визначених у статті 17 Закону №776/97-ВР рішень при розгляді звернення повинно бути прийнято Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини в межах строку, встановленого статтею 20 Закону України "Про звернення громадян".
24 лютого 2017 року Уповноважений Верховної Ради України з прав людини листом повідомив ГО «Батько має право» про відсутність компетенції у вирішенні вищезазначеної заяви. 
Незгода з позицією, викладеною у відповіді на звернення позивача ГО «Батько має право», не може свідчити про порушення вимог Закону України "Про звернення громадян".
Аналогічного змісту висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року №814/2467/17.
За відсутності реальних порушених прав та інтересів у суду немає необхідності здійснення відновлення порушених прав та інтересів особи, яка звертається з відповідним позовом до суду, оскільки звернення позивача відповідачем розглянуто відповідно до вимог законів України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" та "Про звернення громадян".
Позивач ГО «Батько має право» фактично не згідний з формою реагування відповідача на його звернення, вважаючи це бездіяльністю, чому суд дає критичну оцінку. Адже: 1) обґрунтування наданої відповіді є оціночним поняттям; 2) відповідач, вирішуючи звернення позивача діяв у межах та на підставі наданих йому чинним законодавством України компетенції та повноважень, направивши звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд порушеного у зверненні питання. 
Також, потрібно враховувати, що відповідач Уповноважений Верховної Ради України з прав людини вчинив дії при вирішенні звернення позивача, зокрема, направив лист до Верховного Суду України, про що повідомив заявника ГО «Батько має право», і він має дискрецію при вирішенні звернень, відповідно до статті 17 Закону №776/97-ВР, яка регламентує порядок прийняття та розгляду звернень громадян щодо порушення їхніх прав. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову. 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи пунктів 1, 2, 3, 4 частини першої статті 317 КАС України, визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Проаналізувавши норми права та дослідивши матеріали справи, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що при ухваленні рішення судом першої інстанції неправильно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що стало підставою для неправильного вирішення справи, а отже апеляційну скаргу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини необхідно задовольнити, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року у справі №826/10777/17 - скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову. 
Керуючись статтями 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини - задовольнити.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року у справі №826/10777/17 - скасувати.
Постановити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Громадської організації "Батько має право" в особі Президента - ОСОБА_1, Громадської організації "Батько має право" в особі Президента - ОСОБА_1 в інтересах 140 громадян України до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, третя особа Верховний Суд України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Головуючий суддя І.В. Штульман
Судді: О.М. Оксененко 
Ю.К. Черпак