ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
61022, м. Харків, пр. Науки, 5
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
03.03.2026  Справа №905/1333/25  
Господарський суд Донецької області у складі судді Чернової О.В., за участю секретаря судового засідання Рикова А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», м. Київ
до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго», м. Краматорськ Донецької області
про стягнення 10136618,9грн, з яких 2602685,46грн – 3% річних, 7533933,44грн – інфляційні втрати,
за участю уповноважених представників сторін (в режимі відеоконференції):
від позивача: Бова Я.О.;
від відповідача: Жукова Л.А.

Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», м. Київ звернулося до Господарського суду Донецької області із позовом до Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго», м. Краматорськ Донецької області про стягнення 10136618,9грн, з яких 2602685,46грн – 3% річних, 7533933,44грн – інфляційні втрати.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління №0112-03015-ПД від 01.01.2024, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість з оплати наданих послуг, яка підтверджена рішенням Господарського суду Донецької області від 11.03.2025 у справі №905/1496/24 (змінене постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.05.2025), внаслідок чого позивачем нараховані 3% річних та інфляційні втрати.
На підтвердження вказаних обставин позивач долучив до матеріалів справи такі документи:копії рішення Господарського суду Донецької області від 11.03.2025 у справі №905/1496/24, ухвали Господарського суду Донецької області від 25.03.2025 у справі №905/1496/24, постанови Східного апеляційного господарського суду від 13.05.2025 у справі №905/1496/24, матеріали позовної заяви від 25.11.2024 у справі 905/1496/24 з додатками.
Нормативно свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланням на статті 11, 509, 525, 526, 530, 546, 598, 610, 611, 612 Цивільного кодексу України.
З дотриманням приписів ст.6 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/1333/25 визначено суддю Чернову О.В.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 02.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1333/25. Справу №905/1333/25 постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 02.02.2026 о 16:00 год.
04.01.2026 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якої просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Свою позицію відповідач аргументує тим, що останній у період з 25.12.2024 по дату подання відзиву перебуває під впливом обставин форс-мажору, у зв`язку з чим господарська діяльність відповідача є тимчасово обмеженою. Як зазначає відповідач, виконання зобов`язань за договором № 0112-03015-ПД від 01.01.2024 з боку ПАТ «Донбасенерго» забезпечується з 2017 року виключно структурною одиницею «Слов`янська ТЕС», однак вказана структурна одиниця знаходиться на території Миколаївської міської територіальної громади Краматорського району Донецької області, яку віднесено до територій, на яких ведуться бойові дії. Окрім цього, відповідач зазначає про численні обстріли та пошкодження енергооб`єкта з 2022 по 2025 роки, що спричиняє зупинки в роботі Слов`янської ТЕС. Також, відповідач вказує про тривалу збитковість господарської діяльності відповідача протягом 2022-2025 років, через що відповідач знаходиться під загрозою банкротства. Крім того, відповідач зазначає, що Слов`янська ТЕС є об`єктом критичної інфраструктури, що зобов`язаний здійснювати свою діяльність незважаючи на збитковість та в умовах військового стану.
19.01.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої останній не погоджується з позицією відповідача. Позивач зазначає, що запровадження військового стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації має загальний характер та стосується як відповідача так і позивача, тож сторони знаходяться в однакових економічних умовах. На підтвердження цього, він зазначає, що НЕК «Укренерго» має стратегічне значення для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. Як вказує позивач, магістральні лінії енергопостачання зазнають пошкоджень через що зазнають постійних пошкоджень. Окрім цього, позивач вважає, що відповідач не має права посилатись на форс-мажорні обставини, оскільки для визнання таких обставин необхідно надати документи, видані Торгово-промисловою палатою України. Наданий відповідачем лист ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, на думку позивача носить загальний інформаційний характер та не доводить настання форс-мажорних обставин в конкретному зобов`язанні. Також, позивачем вказано, що відповідачем не надано доказів звернення до позивача з повідомленням про неможливість виконання договору та доказів погодження спільного рішення сторонами. 
23.01.2026 від представника відповідача надійшла заперечення на відповідь на відзив, в якій не погоджуються з позицією позивача. Відповідач зазначає, що на його думку, сторони знаходяться в різних умовах, у зв`язку з введенням воєнного стану. Відповідач наголошує, що Слов`янська ТЕС знаходиться на території, на якій ведуться бойові дії та яка постійно потерпає від обстрілів. Слов`янська ТЕС, як зазначає відповідач, забезпечує 97-99% товарної продукції ПАТ «Донбасенерго», однак вказана ТЕС функціонує в обмеженому режимі, через аварійні зупинення основного генерую чого обладнання енергоблоку №7. У зв`язку з цим, через значну втрату джерел поповнення обігових коштів, відповідач не має достатньо коштів для погашення заборгованості. Також відповідач не погоджується з позивачем щодо недоведеності факту наявності форс-мажорних обставин. Відповідач зазначає, що ним було надано сукупність доказів, що підтверджують форс-мажорні обставини, а також ним долучено сертифікат №1400-25-0063 про форс-мажорні обставини від 15.01.2025. Таким чином, на думку відповідача, ним було надано всі докази щодо наявності форс-мажорних обставин в даному зобов`язанні.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 02.02.2026 постановлено закрити підготовче провадження у справі №905/1333/25 та призначити судове засідання з розгляду справи по суті на 03.03.2026 о 12:10 год. 
У судове засідання 03.03.2026 приєднались представники сторін, представник позивача підтримує задоволення позовних вимог в повному обсязі, представник відповідача проти задоволення заперечує.
У судовому засіданні 03.03.2026 суд заслухав вступне слово представників сторін, дослідив докази, провів судові дебати.
Заслухавши представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в порядку статті 210 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВСТАНОВИВ:
01.01.2024 між Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (позивач) та Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» (відповідач) укладено договір про надання послуг з диспетчерського обслуговування (оперативно-технологічного) управління №0112-03015-ПД. 
На виконання умов договору позивач виставив відповідачу подекадні рахунки за послугу з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за період з червня по жовтень 2024 року.
Також позивачем виписані рахунки на оплату за період з червня по жовтень 2024 року.
Акти надання послуг за період з червня по жовтень 2024 та рахунки на оплату, в порядку, що визначений п.п.10.4,10.6 договору у вигляді оригіналу електронного документу з накладанням КЕП направлені на адресу електронної пошти відповідача за допомогою системи електронного документообігу (АСКОД).
У зв`язку з порушенням відповідачем грошових зобов`язань за про надання послуг з диспетчерського обслуговування (оперативно-технологічного) управління №0112-03015-ПД від 01.01.2024, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» про стягнення заборгованості.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 11.03.2025 у справі №905/1496/24 позовні вимоги задоволено частково. Вирішено стягнути з Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 81425920,10 гривень заборгованості, 634614,90 гривень 3% річних, 1 851 439,93 гривень інфляційних втрат, а також судовий збір в розмірі 847 817,27 гривень.
Ухвалою від 25.03.2025 у справі №905/1496/24 постановлено відстрочити відповідачу виконання рішення Господарського суду Донецької області від 11.03.2025 у справі №905/1496/24 до 11.03.2026.
Постановою Східного апеляційного господарського суду 13.05.2025 у справі № 905/1496/24 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» задоволено частково. Постановлено Рішення Господарського суду Донецької області від 11.03.2025 у справі №905/1496/24 змінити, виклавши його резолютивну частину у такій редакції:
«Позовні вимоги задовольнити повністю.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» (84306, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Олекси Тихого, будинок №6; код ЄДРПОУ 23343582) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок №25; код ЄДРПОУ 00100227) 81425920,10 гривень заборгованості, 636797,99 гривень 3% річних, 1851439,93 гривень інфляційних втрат, а також судовий збір в розмірі 847840,00 гривень».
У зв`язку з невиконанням відповідачем рішення Господарського суду Донецької області від 11.03.2025 у справі №905/1496/24, зміненого постановою Східного апеляційного господарського суду 13.05.2025, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суми боргу, що підтверджені рішенням суду.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке.
Положенням ст.129 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно з ч.1 ст.18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.
Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.
Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акту.
Отже, рішення Господарського суду Донецької області від 11.03.2025 у справі №905/1496/24, в частині встановлення фактів укладання між сторонами договору про надання послуг з диспетчерського обслуговування (оперативно-технологічного) управління №0112-03015-ПД від 01.01.2024, наявності заборгованості відповідача перед позивачем за договором про надання послуг з диспетчерського обслуговування (оперативно-технологічного) управління №0112-03015-ПД від 01.01.2024 у розмірі 81425920,10грн, стягнення на користь позивача інфляційних витрат та 3% річних до 22.11.2024 (включно) мають преюдиційний характер для цієї справи, з огляду на що означені факти не підлягають доведенню відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.
Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору то зазначене не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.05.2018 у справі №902/330/17).
Отже, наявність судового рішення не свідчить про припинення зобов`язання, а тому наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права отримати передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України суми. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Оскільки стягнення боргу за рішенням суду не є належним виконанням грошового зобов`язання, то до фактичного перерахування грошових коштів позивачу, або зміни способу виконання рішення грошове зобов`язання не втрачає свого правового статусу не змінює походження та підстав виникнення та не припиняється.
Одночасно, слід звернути увагу, що згідно з частиною першою статті 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Розстрочення - це виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.
Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.
Водночас розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною.
Таким чином, розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не змінює цивільне або господарське зобов`язання, у тому числі в частині строків його виконання. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом.
Розстрочення виконання судового рішення не припиняє договірного зобов`язання відповідача, а тому не звільняє останнього від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.
Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку, сума 3% річних у загальному розмірі становить 2602685,46грн, з яких нараховані на борг 81425920,10грн за період прострочення з 23.11.2024 по 16.12.2025, а також інфляційні втрати у загальному розмірі 7533933,44грн, що нараховані на борг 81425920,10грн за період прострочення з грудня 2024 року по грудень 2025 року.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд встановив, що розрахунок є арифметично та методологічно правильним.
Щодо заперечень відповідача, з посиланням на форс-мажорні обставини як підставу для звільнення від виконання зобов`язання, суд зазначає наступне.
Заперечення відповідача зводяться до наявності підстави для звільнення ПАТ «Донбасенерго» від сплати 3% річних та інфляційних втрат за допущене ним прострочення виконання зобов`язання за договором. Такою підставою відповідач вважає настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що викликано збройною агресією РФ проти України.
Суд відхиляє наведені аргументи з огляду на наступне.
Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.01.2019 у справі №910/11249/17, від 19.02.2019 у справі №910/7086/17, від 10.09.2019 у справі №920/792/18)
Нарахування, передбачені ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання (подібний за змістом правовий висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, Верховного Суду від 23.03.2023 у справі №920/505/22).
У постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі №913/869/14 вказано: «Разом із тим ст.617 Цивільного кодексу України встановлено загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок дії непереборної сили, у той час як норми ст.625 Цивільного кодексу України, яка визначає відповідальність за порушення саме грошового зобов`язання незалежно від наявності чи відсутності вини боржника, є спеціальними, конкретизуючими і не передбачають жодних підстав звільнення від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання (ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України). Ураховуючи викладене, можна дійти висновку, що порушення відповідачем умов Договору щодо оплати товару є підставою для нарахування визначених ст.625 Цивільного кодексу України платежів, а наявність обставин непереборної сили за Договором не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами».
Суд звертає увагу скаржника на те, що форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконанання зобов`язань на період існування форс-мажору. 
Отже, нарахування у вигляді інфляційних втрат та 3% річних, що передбачені ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, за своєю правовою природою не є правовою відповідальністю (штрафними санкціями), встановленою ст.611 Цивільного кодексу України. Тому правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені ст.617 Цивільного кодексу України, не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 13.09.2023 у справі №910/8741/22.
З огляду не викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Проаналізувавши встановлені у справі обставини, оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, господарський суд, враховуючи наведені положення цивільного і господарського законодавства, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається відповідача.
Керуючись ст.ст. 7, 13, 42, 86, 123, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», м. Київ до Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго», м. Краматорськ Донецької області про стягнення 10136618,9грн, з яких 2602685,46грн – 3% річних, 7533933,44грн – інфляційні втрати, задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго», м. Краматорськ Донецької області (84306, Донецька обл., Краматорський р-н, місто Краматорськ, вул.Тихого Олекси, будинок 6, ідентифікаційний код 23343582) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», м. Київ (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, ідентифікаційний код 00100227) 3% річних у розмірі 2602685,46грн та інфляційні втрати у розмірі 7533933,44грн, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 121639,42грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Рішення може бути оскаржено у Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення в порядку, передбаченому розділом ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Чернова 

У судовому засіданні 03.03.2026 проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення було складено та підписано 04.03.2026.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.