Єдиний унікальний номер 160/34913/25

Єдиний унікальний номер 160/34913/25
 
Провадження № 2а/205/63/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2026 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі: 
головуючого судді Приходченко О.С.
при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку термінової справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, – 
ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2026 року з Дніпропетровського окружного адміністративного суду до Новокодацького районного суду міста Дніпра за підсудністю надійшли матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 16 лютого 2026 року адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження за адміністративним позовом в порядку термінової справи.
Позивач у своєму позові посилався на те, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 635 від 28 листопада 2025 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 25 500 грн. Оскаржувана постанова винесена із порушеннями законодавства: відсутні докази наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, відсутні відомості про належне повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду адміністративної справи, сам розгляд здійснено за його відсутності. Оскаржувана постанова не містить відомостей про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, лише вказано про накладення адміністративного стягнення. Санкція ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, проте, на позивача було накладено максимальне стягнення. Також зазначив, що він виконав обов`язок та оновив свої дані вчасно, 22 травня 2024 року. Просив суд постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 № 635 від 28 листопада 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності скасувати, провадження по справі закрити. Представник позивача у своїй заяві до суду просила справу розглядати за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. 
ІНФОРМАЦІЯ_4 свого представника у судове засідання не направив, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином, про причини не направлення представника судові не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подав.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що з 13 травня 2019 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).
22 травня 2024 року ОСОБА_1 уточнено військово-облікові дані в застосунку Резерв+ (а.с. 9).
Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 635 від 28 листопада 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 500 грн. (а.с. 12).
Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
На підставі Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України,ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» введено військовий стан в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.
Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Частиною 3 статті 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чинній на час винесення постанови, передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;  резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин;  військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку;  військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів;  особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.
Абзацом 7 ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Пунктом 22 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року, встановлено, що резервісти та військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані (адресу місця проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інші персональні дані) через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або місцезнаходження чи відповідному підрозділі розвідувальних органів України, Центральному управлінні або регіональному органі СБУ.
Відповідно до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних.
Згідно зі ст. 235 КУпАП, адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Приписами ч. 1 ст. 210-1 КУпАП встановлено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань – від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 251 ч. 1 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як вбачається із матеріалів справи, зокрема постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 № 635 від 28 листопада 2025 року, позивачеві на адресу його зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , 16 жовтня 2025 року засобами поштового зв`язку було направлено повістку з вимогою прибути до ІНФОРМАЦІЯ_6 04 листопада 2025 року, яку повернуто поштовим відділенням з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що також підтверджується відстеженням поштового відправлення (а.с. 14). 
Позивач вважається оповіщеним належним чином про явку до ІНФОРМАЦІЯ_7 відповідно до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року.
Крім того, після отримання повідомлення про наявність постанови від 28 листопада 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вимоги ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не виконав, про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб не повідомив, у подальшому у строк, визначений цією статтею, не прибув. 
Зазначене у своїй сукупності спростовує аргументи позивача, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки відсутнє підтвердження належного сповіщення про виклик позивача повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутні докази наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, відсутні відомості про належне повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду адміністративної справи, сам розгляд здійснено за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, тому суд не приймає до уваги вказані твердження позивача, на які він посилається як на підставу свої вимог, оскільки вони не підтверджені належними доказами і зводяться лише до незгоди  ОСОБА_1  з притягненням його до адміністративної відповідальності. Стосовно тверджень позивача, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки про повістку йому відомо не було, зводиться до власної оцінки та тлумачення вимог чинного законодавства, оскільки саме на військовозобов`язану особу покладений обов`язок вчиняти дії з виконання правил військового обліку. 
Крім цього, посилання позивача на той факт, що військово-облікові дані ним було уточнено вчасно жодним чином не спростовують висновок відповідача про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку.
Таким чином, суд не приймає до уваги вказані твердження позивача, на які він посилається як на підставу свої вимог, оскільки оскаржувану постанову було винесено відповідачем саме з підстав неявки  ОСОБА_1  до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а не за не оновлення облікових даних чи невчасне їх оновлення. Інших доказів, які спростовують встановлені оскаржуваною постановою від 28 листопада 2025 року обставини, зокрема підтвердження виконання позивачем як військовозобов`язаним правил військового обліку, позивачем судові надано не було.
При цьому, судом не приймаються до уваги твердження позивача, що, оскільки в даті його народження в постанові допущено описку, то оскаржувану постанову винесено стосовно іншої особи, адже зазначена описка в даті народження жодним чином не свідчить про неможливість її виправлення.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам позивача, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 належними та допустимими доказами не підтвердив неправомірність його притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, за таких обставин суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова № 635 від 28 листопада 2025 року по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності винесена законно, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем при зверненні з адміністративним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 968 грн. 96 коп. (а.с. 13), який підлягає залишенню за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 77, 90, 139, 242-246, 286 КАС України, ст. ст. 247, 268, 279, 280, 293 КУпАП, суд –
ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) у задоволенні позовних вимог до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_3 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відмовити.
Судові витрати по справі, понесені ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Суддя: