Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/11821/25
Номер провадження2/711/636/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Петренка О.В.,
за участю секретаря судового засідання Дмитренка О.Ю., 
представників позивача адвокатів Попова А.В., Синиченко Д.В.,
представника відповідача адвоката Гаврилова Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, 
ВСТАНОВИВ:
16 грудня 2025 року ТОВ «Коллект Центр», через підсистему «Електронний суд», звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором у розмірі 74882,25 грн, витрати на сплату судового збору та витрати на правову допомогу (вхідний №51030, а.с.1-6).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 24.08.2021 між позичальником ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» був укладений договір про споживчий кредит №102112064 (далі - Кредитний договір), згідно з умовами якого відповідач отримав 10000 грн, на умовах визначених кредитним договором, та зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.
Згідно п. 1.1. Кредитного договору, кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. 
Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору сума (загальний розмір) кредиту становить 10000.00 грн. Пунктом 1.5.2. Кредитного договору сторонами обумовлено, що проценти за користування кредитом складають 3750 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 
Згідно п. 1.6. Кредитного договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 
Умовами Кредитного договору передбачена видача кредитних коштів позичальнику безготівково, а саме шляхом переказу коштів на картковий рахунок. 
Відповідно до розділу 2 Кредитного договору, сторонами узгоджені умови, щодо сплати за кредитом, пролонгації строку користування кредитом, повернення кредиту тощо. 
Також позивач у позові зазначає, що умови Кредитного договору передбачають, що позичальник може збільшити строк кредитування, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.
Як стверджує позивач у мотивувальній частині позовної заяви, позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. 
Водночас, станом на сьогоднішній день, строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.
Щодо права вимоги про стягнення заборгованості за Кредитним договором до відповідача, то ТОВ «Коллект Центр» як позивач обгрунтовує це тим, що 17.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал», відповідно до чинного законодавства України, був укладений договір факторингу №17-12/2021-62.
Відповідно до умов означеного договору відбулося відступлення права вимоги, в тому числі і за Кредитним договором № 102112064 від 24.08.2021, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем.
Надалі, 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладений договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі і за Кредитним договором №102112064 від 24.08.2021, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем.
З огляду на викладене ТОВ «Коллект Центр» просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором №102112064 від 24.08.2021 в сумі 74 881,25 грн (9500 грн - заборгованість за тілом кредиту, та 64381,25 грн - заборгованість за процентами), витрати на професійну правничу допомогу (25000 грн) та витрати на сплату судового збору (2422,40 грн).
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 14 год 10 хв 22 січня 2026 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.97-98).
12 січня 2026 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Гавриловим Д.О. до суду поданий відзив на позовну заяву, в прохальній частині якого сторона відповідача просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову; зменшити витрати позивача на правову допомогу до 1000 грн; стягнути з позивача судові витрати на послуги адвоката, які поніс відповідач (вхідний №1242/26, а.с.107-111).
Заперечення проти позову обгрунтовані тим, що договір №102112064 від 24.08.2021 укладений до 06.07.2020, отже позивач мав право звернутись до суду про стягнення боргу до 06 липня 2023 року. Таким чином, позивач втратив своє право на звернення до суду. Враховуючи викладене, представник відповідача констатує, що позивачем пропущений строк пред`явлення позовної заяви щодо стягнення з відповідача заборгованості за означеним кредитним договором, а тому просить відмовити в задоволенні позову. У цьому контексті представник відповідача звертає увагу суду на правову позицію, що викладена в постанові Дніпровського апеляційного суду від 19.03.2025 у справі № 185/9743/24.
Також представник відповідача у відзиві зазначає про те, що матеріали справи не містять доказів перерахунку на рахунок ОСОБА_1 суми кредиту в розмірі 10 000 грн. У зв`язку з цим, просить суд застосувати до спірних правовідносин правові висновки, що викладені у постановах Верховного Суду від 26.02.2024 у справі № 752/6020/21, від 14 квітня 2022 року у справі № 199/7148/20 (провадження № 61-18880св21), від 03 лютого 2023 року у справі № 757/22453/20 (провадження № 61-11009св22), від 29.01.2020 року по справі 755/18920/18.
Щодо заборгованості за договором про споживчий кредит №102112064 від 24.08.2021, то представник відповідача у відзиві акцентує увагу суду на тому, що позивачем зазначено, що борг за договором позики складає 74 881,25 грн. з яких: 9500 грн - тіло кредиту, 65381,25 грн - заборгованість по процентам та комісії за користування кредитом
Проте, відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. 
Ураховуючи зазначене, вимоги про стягнення з відповідача заборгованості більше ніж 50 % вартості продукції є непропорційно великою сумою компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості кредиту), не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. 
Підсумовуючи викладене, представник відповідача констатує, що у разі задоволення позову, стягненню підлягає лише тіло кредиту в розмірі 10 000 грн. У цьому контексті представник відповідача звертає увагу суду на правову позицію, що викладена в постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19 та у постанові Дніпровського апеляційного суду від 25.08.2021 у справі № 207/3282/20.
Щодо нарахованих відсотків, то представник відповідача у відзиві зазначає про те, що строк кредитування за договором про надання фінансового кредиту від 24.08.2021 був погоджений сторонами та становив 30 днів, тобто до 23.09.2021. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту, матеріали справи не містять.
Отже, розмір відсотків відповідно до умов договору про споживчий кредит становить 3 750,00 грн за період з 24 серпня 2021 року по 23 вересня 2021 року, виходячи з розрахунку: 10 000 грн (тіло кредиту) х 1,25% (відсоткова ставка згідно пункту 1.5.2. Договору) х 30 днів (строк кредиту) = 3 750 грн, а не 74881,25 грн.
Відтак, на переконання представника відповідача, наданий позивачем розрахунок заборгованості не може вважатися належним доказом на підтвердження наявності заборгованості по відсоткам за договором про надання фінансового кредиту в сумі 74881,25 грн.
Підсумовуючи викладене, представник відповідача у відзиві констатує, що позивач, відповідно до положень ст. 1048 ЦК України, має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування; після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати, передбачені договором проценти.
У цьому контексті представник відповідача звертає увагу суду на правову позицію, що викладена в постанові Чернівецького апеляційного суду від 24.04.2025 у справі №727/10748/24.
19 січня 2026 року представником позивача ТОВ «Коллект Центр» Ткаченко М.М. до суду подана відповідь на відзив, у прохальній частині якого позивач просить суд позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі (вхідний №2047/26, а.с.137-148).
Відповідь на відзив обгрунтована тим, що позивач вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає взяттю до увагу, відзив на позовну заяву з огляду на таке. 
Щодо факту укладення договору та електронного підпис, то позивач у відповіді на відзив зазначає про те, що відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, та ввів одноразовий ідентифікатор, який отримав на зазначений ним номер мобільного телефону, з метою підписання кредитного договору. У зв`язку з цим, кредитодавцем було складено довідку про ідентифікацію, що була додана до позовної заяви, відповідно до якої відповідач, уклав з ТОВ «Мілоан» договір про споживчий кредит від 24.08.2021 № 102112064 шляхом підписання його аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора L18174, який 24.08.2021 було направлено на вказаний ним номер телефону НОМЕР_1 .
У зв`язку з цим, позивач у відповіді на відзив констатує, що позивачем належним чином підтверджено факт укладення кредитного договору шляхом підписання його відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог, передбачених ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».
Щодо доказів перерахування коштів, то представник позивача у відповіді на відзив зазначає, що на виконання умов кредитного договору, первісним кредитодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника. На підтвердження факту видачі кредитних коштів позивачем до позовної заяви долучено докази перерахування грошових коштів за кредитним договором, а саме квитанцію liqpay акціонерного товариства КБ «Приват Банк», відповідно до якої 24.08.2021 о 19:40 від кредитодавця на картку відповідача 414943*72 було перераховано грошові кошті у розмірі 10 000 грн.
У зв`язку з цим, позивач робить висновок, що первісний кредитор зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору.
Що стосується нарахування кредитодавцем відсотків за користування кредитним коштами після закінчення строку дії кредитного договору, то представник позивача у відповіді на відзив зазначає про те, що сторонами було погоджено, що строк користування кредитом за договором продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. У цьому контексті представник позивача акцентує увагу суду на тому, що сторони кредитного договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін, що узгоджується із п.2.3.1.1 та 2.3.1.2 кредитного договору.
Щодо обгрунтувань необхідності застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, на чому наполягає представник відповідача, то представник ТОВ «Коллект Центр» у відповіді на відзив просить суд зважити на набрання чинності 02 квітня 2020 року Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (сovid-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінету Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (covid-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
У цьому контексті представник позивача звертає увагу суду на те, що на момент укладення кредитного договору вже діяли норми закону, які призупиняли перебіг строку позовної давності, а тому твердження представника відповідача про те, що позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності є помилковим.
Щодо заперечень представника відповідача щодо розміру витрат позивача на правничу допомогу, то представник позивача у відповіді на відзив констатує, що заявлена до стягнення сума витрат позивача є співмірною зі складністю даної справою, а зворотного представником відповідача не доведено.
Також представник позивача у відповіді на відзив, заперечуючи проти розміру витрат відповідача на правничу допомогу, зазначає про те, що на відміну від позивача адвокатом відповідача не проведено в достатній мірі збір доказів та не надано їх до суду. Представником відповідача підготовлено один документ, не повною мірою досліджені умови договору та додані документи до позовної заяви, не в повній мірі досліджено судову практику, не надано достатньої правової оцінки предмету спору, вказані безпідставні твердження та заперечення відповідачем умов кредитного договору з метою уникнення відповідальності по зобов`язанням. У зв`язку з цим, задоволенню не підлягає прохання відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу.
Протокольною ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.01.2026 відкладений розгляд справи до 15 год 00 хв 16 лютого 2026 року (а.с.161).
Протокольною ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.02.2026 оголошено перерву в розгляді справи до 08 год 40 хв 17 березня 2026 року (а.с.167).
Протокольною ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.03.2026 оголошено перерву в розгляді справи до 09 год 10 хв 01 квітня 2026 року (а.с.182).
У судових засіданнях представники позивача ТОВ «Коллект Центр» адвокати Попов А.В. та Синиченко Д.В. позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених як у позовній заяві, так і у відповіді на відзив. Просили суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №102112064 від 24.08.2021 в сумі 74 881,25 грн (9500 грн - заборгованість за тілом кредиту, та 64381,25 грн - заборгованість за процентами), витрати на професійну правничу допомогу (25000 грн) та витрати на сплату судового збору (2422,40 грн).
Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Гаврилов Д.О. в судових засіданнях заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Просив суд у задоволенні позову відмовити, стягнувши з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн. Додатково пояснив, що сторона відповідача визнає факт укладення кредитного договору №102112064 від 24.08.2021, однак не визнає факт отримання грошових коштів, розмір яких обумовлений означеним договором.
01 квітня 2026 року суд, після оголошення про перехід до стадії ухвалення судового рішення, керуючись положеннями ч.1 ст.244 ЦПК України, відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 16 год 00 хв 06 квітня 2026 року.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію представників позивача, висловлені як письмово, так і під час проголошення вступного слова, а також процесуальну позицію представника відповідача, що викладена як письмово, так і під час проголошення вступного слова, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 24.08.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит №102112064 (індивідуальна частина) (далі - Кредитний договір). 
Пунктом 1.1 Кредитного договору передбачено, що кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п.1.3 цього договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцеві кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.1.4 договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю та виконання обов`язів найманого працівника. Типом кредиту є кредит.
У пунктах 1.2-1.4 Кредитного договору сторони обумовили параметри та умови кредиту, порядок і графік повернення позики та сплати процентів. Зокрема, сума (загальний розмір) кредиту становить 10000 грн; кредит надається загальним строком на 30 днів з 24.08.2021; термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 23.09.2021.
Також п.1.5 Кредитного договору сторонами обумовлено, що загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 4750 грн. в грошовому виразі та 11 215,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 14 750 гривень. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. 
Крім того, з п.1.5.1 Кредитного договору судом встановлено, що комісія за надання кредиту становить 1000.00 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.
Також зі змісту п.1.5.2 та 1.6 Кредитного договору суд встановив, що проценти за користування кредитом: 3750 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Пунктами 2.3.1.1 та 2.3.1.2 Кредитного договору передбачено, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) за посиланням https://miloan.ua/s/documents i є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту наведені у таблиці нижче: 3% комісія - 3 дні пролонгації строку дії Кредитного договору, 5% комісія - 7 днів пролонгації, та 10% комісія - 15 днів пролонгації.
Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору.
Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). 
Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. 
У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.
Із п.2.4.1 Кредитного договору встановлено судом, що позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п.1.4. Договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування.
Крім того, з п.6.1, 6.5 Кредитного договору встановлено, що цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.
Із першої (титульної) сторінки Кредитного договору суд встановив, що означений правочин підписаний позичальником ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором L18174, що мало місце 24.08.2021 о 19 год 40 хв (а.с.26-30).
Частиною 1 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
У судовому засіданні, що відбулося 01.04.2026, представник відповідача адвокат Гаврилов Д.О. беззастережно визнав той юридичний факт, що відповідачем ОСОБА_1 24.08.2021 укладено з ТОВ Мілоан» Кредитний договір, підписавши його електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора. У суду не виникло обгрунтованих сумнівів щодо добровільності визнання представником відповідача означеного юридичного факту.
Також суд встановив, що разом із Кредитним договором відповідач ОСОБА_1 , на виконання умов п. 6.3 означеного правочину, погодився з графіком платежів за договором як додатком №1 до Кредитного договору (а.с.53).
Із анкети-заяви на кредит №102112064 від 24.08.2021 суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 , 24.08.2021 заповнив анкету-заяву на отримання кредиту в розмірі 10000 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, а також зі сплатою комісії за надання кредиту в сумі 1000 грн (а.с.66). 
Крім того з Паспорту споживчого кредиту №102112064 як додатку №2 до Кредитного договору суд встановив, що позичальник (відповідач) ОСОБА_1 виявив волю на отримання кредиту в ТОВ «Мілоан» на наступних умовах: сума кредиту: 10000 грн; загальний строк кредитування: 30 днів, з можливістю пролонгування строку кредитування як на пільгових, так і стандартних (базових) умовах (а.с.65).
Із довідки про ідентифікацію, що підготовлена ТОВ «Мілоан», суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , з яким укладено Кредитний договір, ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відомості про одноразовий ідентифікатор наступні: одноразовий ідентифікатор: L18174; дата відправки одноразового ідентифікатора позичальнику: 24.08.2021; номер телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор: НОМЕР_1 (а.с.72). 
Із квитанції АТ КБ «Приватбанк» №1743538432 від 24.08.2021 суд встановив, що 24.08.2021 о 19.40 год ТОВ «Мілоан» через АТ КБ «Приватбанк» здійснило перерахування грошових коштів в сумі 10000 грн на картковий рахунок, маска картки НОМЕР_3 , із призначенням платежу: кошти згідно договору №102112064 (а.с.73).
Крім того згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-260223/75654-БТ від 27.02.2026, що витребувана судом ухвалою від 16.02.2026, підтверджується юридичний факт емітування означеною банківською установою на ім`я відповідача ОСОБА_1 банківської картки № НОМЕР_4 , а також зарахування на означену карту 10000 грн, що мало місце 24.08.2021, тобто у день укладення Кредитного договору (а.с.176-177).
Згідно безпосередньо дослідженої судом відомості про щоденні нарахування та погашення, що підготовлена ТОВ «Мілоан», суд встановив, що означеним товариством як кредитодавцем 24.08.2021 надано відповідачу ОСОБА_1 кредит в сумі 10000 грн та цього ж дня нараховано комісію за оформлення кредиту в сумі 1000 грн.
Згідно означеного засобу доказування суд встановив, що відсотки ТОВ «Мілоан» позичальнику ОСОБА_1 нараховувалися наступним чином: 
1)у період часу з 25.08.2021 до 23.09.2021 позичальнику щоденно нараховувались відсотки в сумі 125 грн згідно п.1.5.2 Кредитного договору;
2)у період часу з 24.09.2021 до 30.09.2021 позичальнику щоденно нараховувались відсотки в сумі 500 грн згідно п.1.6 та 2.3.1.2 Кредитного договору;
3)у період часу з 01.10.2021 до 07.10.2021 позичальнику щоденно нараховувались відсотки в сумі 118,75 грн згідно п.1.5.2, 2.3.1.1 Кредитного договору;
4)у період часу з 08.10.2021 до 29.11.2021 позичальнику щоденно нараховувались відсотки в сумі 475 грн згідно п.1.6 та 2.3.1.2 Кредитного договору.
Крім того з відомості про щоденні нарахування та погашення суд встановив, що відповідач пролонгував строк дії Кредитного договору в порядку, передбаченому п.2.3.1 Кредитного договору, шляхом сплати ТОВ «Мілоан» комісії за пролонгацію 30.09.2021 в сумі 500 грн.
Також із означеного засобу доказування суд встановив, що відповідач як позичальник після 07.10.2021 не здійснював дій щодо пролонгації Кредитного договору у порядку, передбаченому п.2.3.1 Кредитного договору. 
Крім того з означеної відомості судом також встановлено, що позичальник здійснив часткове погашення тіла кредиту в сумі 500 грн (30.09.2021) та відсотків за кредитом у розмірі 1650 грн (30.09.2021). У зв`язку з чим, станом на 29.11.2021, розмір заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Мілоан» складав 42 106,25 грн, з яких 9500 грн - заборгованість за тілом кредиту, 31 606,25 грн - заборгованість за процентами, та 1000 грн - заборгованість по комісії (а.с.74-75).
Суд, безпосередньо дослідивши договір факторингу №17-12/2021-62 від 17.12.2021 (а.с.10-14) встановив, що означеного дня між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено вказаний правочин, відповідно до розділу 2 якого, за цим договором клієнт - первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 62 844 105,23 грн, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками. 
Відповідно до умов цього договору фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від боржників, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані фактором суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. 
За цим договором клієнт відступає факторові право грошової вимоги до боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в реєстрах боржників.
За цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається.
Фактор має право здійснити наступне відступлення прав вимоги будь-якій третій особі, але не раніше оплати повного фінансування фактором придбаного у клієнта права вимоги в порядку та на умовах, передбачених цим договором
Факт оплати ТОВ «Вердикт Капітал» ТОВ «Мілоан» грошових коштів за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу №17-12/2021-62 від 17.12.2021 судом встановлено із дослідженого в судовому засіданні платіжного доручення №313550009 від 20.12.2021, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» перерахувало ТОВ «Мілоан» 2 503 264,98 грн плати за укладення договору факторингу №17-12/2021-62 від 17.12.2021 (а.с.19).
Із витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №17-12/2021-62 від 17.12.2021 судом встановлено, що ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 згідно Кредитного договору в сумі 42 106,35 грн, з яких: 9500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 31 606,25 грн - сума заборгованості за відсотками, та 1000 грн - заборгованість за комісією (а.с.22-25).
Також у судовому засіданні був безпосередньо досліджений розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023 і встановлено, що за період з 17.12.2021 до 23.02.2022 позичальнику ОСОБА_1 ТОВ «Вердикт Капітал» нарахувало відсотки за Кредитним договором у розмірі 32 775 грн, а саме з 17.12.2021 до 31.12.2021 - у розмірі 7125 грн; з 01.01.2022 до 31.01.2022 - у розмірі 14725 грн; з 01.02.2022 до 23.02.2022 - у розмірі 10925 грн (а.с.8).
Суд, безпосередньо дослідивши договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 (а.с.31-36) встановив, що означеного дня між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено вказаний правочин, відповідно до п.2.1 якого за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, надалі за текстом - Боржники, зазначених у Додатках №1 та № 3 до цього Договору (надалі також - Реєстр Боржників), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за договорами позики (кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором.
Із акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023, що складений між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» суд встановив, що плата за укладення договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 отримана ТОВ «Вердикт Капітал» шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с.42-43).
Із витягу з Реєстру боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 судом встановлено, що ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 згідно Кредитного договору в сумі 74 881,25 грн, з яких: 9500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 64 381,25 грн - сума заборгованості за відсотками, та 1000 грн - сума заборгованості за комісією (а.с.46-49).
Також у судовому засіданні був безпосередньо досліджений розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1 перед ТОВ «Коллект Центр» станом на 21.11.2025 і встановлено, що загальна сума заборгованості за Кредитним договором становить 74 881,25 грн, з яких: 9500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 64 381,25 грн - сума заборгованості за відсотками, та 1000 грн - сума заборгованості за комісією (а.с.9).
Із копії військового квитка серії НОМЕР_5 , яким документований відповідач ОСОБА_1 , у взаємозв`язку з довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №2400 від 20.06.2024 та довідкою про обставини травми №392/2016 від 26.10.2023 суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 у період з 18.04.2023 до 03.05.2023 та з 08.08.2023 до 19.08.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (а.с.121-126). 
Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами, дійшов таких висновків.
Відповідно до положень ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно диспозиції ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 (далі - Закон №675), пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст. 11 Закону №675).
Статтею 12 Закону №675 визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону №675 передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За частиною першою статті 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. 
Нормами ч.1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно ч.1 ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Таким чином, суд встановив, що позивач як новий кредитор набув право вимоги до відповідача за Кредитним договором на підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 у взаємозв`язку з договором факторингу №17-12/2021-62 від 17.12.2021.
Частина 1,2 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.  До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частинами 1,2 ст.1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Статті 527, 530 ЦК України визначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Таким чином, із дослідженого безпосередньо в судовому засіданні Кредитного договору, суд встановив, що його сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано такий кредит, строк та умови його надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання означеного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а саме: L18174.
Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду жодних доказів як неотримання ним у кредит від ТОВ «Мілоан» грошових коштів в сумі 10000 грн, так і доказів своєчасного та у повному обсязі виконання умов Кредитного договору у строки, передбачені цим правочином. 
Водночас матеріалами справи підтверджується той юридичний факт, що сума кредиту, що обумовлена між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 і відображена у п.1.2 Кредитного договору, була отримана відповідачем шляхом перерахування на його картковий рахунок № НОМЕР_4 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк». 
У зв`язку з цим, суд відхиляє твердження представника відповідача про те, що матеріали справи не містять доказів перерахування відповідачу суми кредиту згідно укладеного ним Кредитного договору.
Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_1 не виконав грошове зобов`язання щодо повернення суми кредиту за Кредитним договором як первісному кредитодавцю ТОВ «Мілоан», так і його правонаступникам у спірних правовідносинах: ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 9500 грн (з урахуванням сплачених позичальником 500 грн (30.09.2021), що первісним кредитодавцем зараховані у рахунок погашення основної суми боргу)) в рахунок погашення тіла кредиту підлягає задоволенню.
Крім того суд звертає увагу учасників справи, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження невиконання первісним кредитодавцем умов Кредитного договору в частині перерахунку коштів позичальнику ОСОБА_1 , зокрема такі не долучені представником відповідача до відзиву на позовну заяву, а також не заявлено клопотання про витребування відповідного засобу доказування.
Оскільки матеріали цивільної справи №711/11821/25 містять належні, допустимі та достатні засоби доказування щодо факту перерахування первісним кредитодавцем суми кредиту на банківський рахунок позичальника з метою належного виконання умов Кредитного договору, тому суд не вбачає правових підстав для застосування до спірних правовідносин правових висновків Верховного Суду, на які представник відповідача посилається у п.2 мотивувальної частини відзиву на позов «Щодо відсутності факту перерахунку коштів», оскільки останні сформовані про те, що відсутність доказів перерахунку грошових коштів на рахунок позичальника є підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості. 
Щодо розміру заборгованості за відсотками в сумі 64 381,25 грн, то суд зазначає про таке.
У пунктах 1.2-1.4 Кредитного договору сторони обумовили параметри та умови кредиту, порядок і графік повернення позики та сплати процентів. Зокрема, сума (загальний розмір) кредиту становить 10000 грн; кредит надається загальним строком на 30 днів з 24.08.2021; термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 23.09.2021.
Також п.1.5 Кредитного договору сторонами обумовлено, що загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 4750 грн. в грошовому виразі та 11 215,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 14 750 гривень. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. 
Крім того, з п.1.5.1 Кредитного договору судом встановлено, що комісія за надання кредиту становить 1000.00 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.
Також зі змісту п.1.5.2 та 1.6 Кредитного договору суд встановив, що проценти за користування кредитом: 3750 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Пунктами 2.3.1.1 та 2.3.1.2 Кредитного договору передбачено, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) за посиланням https://miloan.ua/s/documents i є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту наведені у таблиці нижче: 3% комісія - 3 дні пролонгації строку дії Кредитного договору, 5% комісія - 7 днів пролонгації, та 10% комісія - 15 днів пролонгації.
Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору.
Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). 
Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. 
У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.
Із п.2.4.1 Кредитного договору встановлено судом, що позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п.1.4. Договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування.
З аналізу означених пунктів Кредитного договору суд зробив висновок, що його сторони узгодили те, що в період з 25.08 до 23.09.2021 включно позичальник сплачує кредитодавцю відсотки за користування кредитом з призми 1,25% за кожен день; у випадку пролонгації Кредитного договору згідно п.2.3.1.1, тобто у випадку сплати відповідного розміру комісії за пролонгацію, що відповідає конкретній кількості днів такої пролонгації, то позичальник сплачує кредитодавцю відсотки за ставкою 1,25% за кожен день користування кредитом протягом оплаченого періоду продовження строку дії Кредитного договору; у випадку, якщо після закінчення строку дії Кредитного договору (в тому числі і у випадку його пролонгації шляхом сплати відповідного розміру комісії (п.2.3.1.1 Кредитного договору)), позичальник продовжує користуватися кредитним коштами, то строк дії Кредитного договору пролонгується на стандартних (базових) умовах (5,00% за кожен день користування сумою кредиту) кожен раз на 1 день, але не більше, ніж на 60 днів.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Суд, перевіривши нарахування позивачем розміру відсотків за користування відповідачем сумою кредиту, керуючись ст.627 ЦПК України, а також умовами Кредитного договору, зокрема, п.1.2, 1.3, 1.4, 1.5.2, 1.6, 2.3.1.1, 2.3.1.2 та 2.4.1, встановив, що їх розмір визначений неправильно з огляду на таке. 
Так, за період строку кредиту, що сторонами Кредитного договору обумовлений початком 25.08.2021 і закінченням 23.09.2021, розмір відсотків, які мав сплатити кредитодавцю відповідач, становить 3750 грн (10000 грн х 0,0125 = 125 грн; 125 грн х 30 днів = 3750 грн), що узгоджується з умовами п.1.5.2 Кредитного договору.
Починаючи з 24.09.2021 і до 30.09.2021 включно, в зв`язку з тим, що позичальник 23.09.2021 не сплатив первісному кредитодавцю комісію за пролонгацію умов Кредитного договору зі сплатою відсотків за користування ним згідно ставки, що обумовлена п.1.5.2 Кредитного договору, а також не повернув тіло кредиту та нараховані відсотки, то первісний кредитодавець застосував до спірних правовідносин п.2.3.1.2 та 1.6 Кредитного договору і здійснив нарахування позичальнику відсотків за користування сумою кредиту з призми стандартної (базової) процентної ставки 5% / день, що у грошовому виразі складає 3500 грн (10000 грн х 0,05 = 500 грн; 500 грн х 7 днів (кількість днів між 24.09.2021 та 30.09.2021) = 3500 грн)). 
Надалі, з 01.10.2021 і до 07.10.2021 включно, в зв`язку з тим, що позичальник 30.09.2021 сплатив первісному кредитодавцю комісію за пролонгацію умов Кредитного договору зі сплатою відсотків за користування ним згідно ставки, що обумовлена п.1.5.2 Кредитного договору, то строк дії Кредитного договору пролонгувався на пільгових умовах на підставі п.2.3.1.1 Кредитного договору строком на 7 календарних днів, а тому розмір відсотків за цей час, які мав сплатити кредитодавцю відповідач, з урахуванням сплачених відповідачем коштів у рахунок погашення тіла кредиту (500 грн), становить 831,25 грн (9500 грн х 0,0125 = 118,75 грн; 118,75 грн х 7 днів = 831,25 грн), що узгоджується із даними, що містяться у відомості про нарахування та погашення (а.с.74-75).
Починаючи з 08.10.2021 і до 29.11.2021 включно, в зв`язку з тим, що позичальник 07.10.2021 не сплатив первісному кредитодавцю комісію за пролонгацію умов Кредитного договору зі сплатою відсотків за користування ним згідно ставки, що обумовлена п.1.5.2 Кредитного договору, а також не повернув тіло кредиту та нараховані відсотки, то первісний кредитодавець застосував до спірних правовідносин п.2.3.1.2 та 1.6 Кредитного договору і здійснив нарахування позичальнику відсотків за користування сумою кредиту з призми стандартної (базової) процентної ставки 5% / день, що у грошовому виразі складає 25 175 грн (9500 грн х 0,05 = 475 грн; 475 грн х 53 дні (кількість днів між 08.10.2021 та 29.11.2021) = 25175 грн)). 
Отже, сукупний розмір відсотків, які підлягали сплаті позичальником ОСОБА_1 кредитодавцю ТОВ «Мілоан» за період з 25.08.2021 до 29.11.2021, тобто на виконання умов Кредитного договору, що обумовлені у п.1.3, 1.5.2, 1.6, 2.3.1.1 та 2.3.1.2 Кредитного договору, становив 33 256,25 грн.
Водночас, як встановлено судом із безпосередньо дослідженої відомості про щоденні нарахування та погашення ОСОБА_1 суми кредиту (а.с.74-75), що підготовлена ТОВ «Мілоан», позичальник, за період з 25.08.2021 до 29.11.2021, сплатив первісному кредитодавцю відсотки в сумі 1650 грн.
Отже, сукупний розмір відсотків, які підлягають стягненню з позичальника ОСОБА_1 на користь правонаступника кредитодавця ТОВ «Мілоан» у спірних правовідносинах ТОВ «Коллект Центр», за період з 25.08.2021 до 29.11.2021, складає 31 606,25 грн (33 256,25 грн - 1650 грн).
Водночас суд не погоджується з розрахунком заборгованості за Кредитним договором, що проведений правонаступником первісного кредитодавця ТОВ «Мілоан» у спірних правовідносинах ТОВ «Вердикт Капітал», що міститься у однойменному документі (а.с.8), в частині нарахування позичальнику відсотків за період з 17.12.2021 до 23.02.2022, розмір заборгованості за якими перейшов правом вимоги до ТОВ «Коллект Центр», з огляду на таке.
Пунктом 2.3.1.2 Кредитного договору сторони обумовили, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). 
Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. 
З аналізу означеного пункту Кредитного договору суд зробив висновок, що у випадку, якщо після закінчення строку дії Кредитного договору (в тому числі і у випадку його пролонгації шляхом сплати відповідного розміру комісії (п.2.3.1.1 Кредитного договору)), позичальник продовжує користуватися кредитним коштами, то строк дії Кредитного договору пролонгується на стандартних (базових) умовах кожен раз на 1 день, але не більше, ніж на 60 днів. Тобто, максимальний строк дії Кредитного договору сторонами обумовлений не більше, ніж на 60 днів, після закінчення строку дії означеного правочину в тому числі і після закінчення його дії внаслідок пролонгації шляхом сплати позичальником відповідного розміру комісії.
Як встановлено судом із відомості про щоденні нарахування та погашення (а.с.74-75), первісним кредитодавцем ТОВ «Мілоан» здійснено нарахування позичальнику ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами на стандартних (базових) умовах, тобто у порядку, передбаченому п.2.3.1.2 у взаємозв`язку з п.1.6 Кредитного договору, протягом 60 днів (з 24.09.2021 до 30.09.2021 (за 7 днів) та з 08.10.2021 до 29.11.2021 (за 53 дні)), що узгоджується із положеннями Кредитного договору, що обумовлені його сторонами в п.2.3.1.2, згідно яких строк дії Кредитного договору пролонгується на стандартних (базових) умовах не більш як на 60 днів.
У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що нарахування правонаступником первісного кредитодавця ТОВ «Мілоан» ТОВ «Вердикт Капітал» позичальнику ОСОБА_1 відсотків за користування кредитними коштами в строк, що перевищує 60 календарних днів на стандартних (базових) умовах (у період з 17.12.2021 до 23.02.2022, а.с.8), не відповідає умовам Кредитного договору, зокрема, п.2.3.1.2, а тому розмір відсотків, що підлягали сплаті позичальником складає 31 606,25 грн, що узгоджується із даними, що містяться у відомості про щоденні нарахування та погашення (а.с.74-75).
Отже, сукупний розмір відсотків, які підлягають стягненню з позичальника ОСОБА_1 на користь правонаступника кредитодавця ТОВ «Мілоан» у спірних правовідносинах ТОВ «Коллект Центр», за період з 25.08.2021 до 29.11.2021, складає 31 606,25 грн, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у рахунок нарахованих та несплачених процентів згідно умов Кредитного договору.
Водночас відповідач, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав суду жодних належних і допустимих доказів щодо розміру сплачених ним коштів у рахунок погашення відсотків за користування кредитними коштами, що вплинуло б на розмір заборгованості за означеною заборгованістю, що є предметом спору.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за відсотками є частково обгрунтованою, а тому такою, що підлягає задоволенню в сумі 31 606,25 грн.
Суд відхиляє обгрунтування представника позивача адвоката Синиченко Д.В., що проголошені в судовому засіданні 01.04.2026, про те, що нарахування ТОВ «Вердикт Капітал» відсотків за період 17.12.2021 до 23.02.2022 узгоджується з положеннями п.4.2 Кредитного договору, з огляду на таке.
Пунктом 4.2 Кредитного договору передбачено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідних вимог кредитодавця.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку позики (кредиту) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право позикодавця (кредитодавця) нараховувати передбачені договором проценти за договором позики (кредиту) припиняється. Права та інтереси позикодавця (кредитодавця) в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначена правова позиція викладене в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 в справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22), зазначила наступне: очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. І незважаючи на те, що сторони в кредитних договорах визначили, що проценти нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку.
За умовами укладеного сторонами Кредитного договору, ТОВ «Мілоан» 24.08.2021 надало позичальнику ОСОБА_1 суму кредиту, а останній зобов`язувався повернути надану суму кредиту в повному обсязі 23.09.2021, а у випадку продовження користування кредитним коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням усіх пролонгацій), то не пізніше 60 днів після спливу раніше визначеного строку кредитування (п.2.3.1.1 та 2.3.1.2 Кредитного договору). Водночас у п. 4.2 Кредитного договору визначено, що кредитодавець має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування з урахуванням пролонгацій. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Водночас, як встановлено судом із розрахунку заборгованості, що підготовлений ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с.8), цим правонаступником первісного кредитодавця не здійснено нарахування позичальнику ОСОБА_1 процентів за порушення грошового зобов`язання в порядку, передбаченому ст.625 ЦК України у взаємозв`язку з п.4.2 Кредитного договору. Такий висновок суду грунтується на тому, що проценти, що нараховані ТОВ «Вердикт Капітал» позичальнику ОСОБА_1 за період з 17.12.2021 до 23.02.2022 у сумі 32 775 грн, відображені у графі «Нараховані відсотки згідно кредитного договору», а не у графі «Нараховані відсотки за користування грошовими коштами у відповідності до ст.625 ЦК України», в якій міститься інформація, що розмір означених відсотків становить 0,00 грн. Також суд звертає увагу учасників справи, що матеріали справи не містять належних у допустимих доказів тій обставині, що позивач та/або ТОВ «Вердикт Капітал» на виконання положень п.4.2 Кредитного договору адресувало позичальнику відповідну вимогу про сплату процентів у порядку п.4.2 Кредитного договору до часу звернення з позовом до суду. 
Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за межами строку дії Кредитного договору з урахуванням його пролонгацій на умовах, передбачених п.2.3.1.1 та 2.3.1.2 означеного правочину, тобто після 29.11.2021, є необґрунтованими.
Також суд відхиляє заперечення представника відповідача адвоката Гаврилова Д.О. про те, що сторони Кредитного договору обумовили строк його дії з 25.08.2021 до 23.09.2021, тобто лише протягом 30 днів, у зв`язку з чим нарахування кредитодавцем відсотків за період, що перевищує 30 днів, задоволенню не підлягає з підстав того, що такі заперечення не узгоджуються з положеннями п.2.3.1.1 та 2.3.1.2 Кредитного договору, детальний аналіз яких судом наведений у мотивувальній частині судового рішення.
Посилання представника відповідача в означеному контексті на практику Чернівецького апеляційного суду є помилковим, оскільки, згідно положень ч.4 ст.263 ЦПК України, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не судів апеляційної інстанції.
Також суд не вбачає правових підстав для застосування до визначення розміру заборгованості відповідача зі сплати відсотків за користування сумою кредиту положень пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки відповідач ОСОБА_1 проходив військову службу, починаючи з лютого 2023 року; водночас відсотки первісним кредитодавцем, розмір яких є предметом позову, були нараховані відповідачу до листопада 2021 року включно, тобто до часу початку проходження відповідачем військової служби.
Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача 1000 грн в рахунок сплати заборгованості за комісією за надання кредиту, то суд зазначає про таке.
Пунктом 1.5.1 Кредитного договору №102112064 передбачено, що комісія за надання кредиту становить 1000 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово.
Як встановлено судом із відомості про щоденні нарахування та погашення (а.с.74-75), первісним кредитодавцем ТОВ «Мілоан» нараховано відповідачу як позичальнику комісію за оформлення кредиту в сумі 1000 грн у день укладення Кредитного договору №102112064, тобто 24.08.2021. 
Водночас із рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Відповідно до ч. 2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових та/або супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової та/або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору; 15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості.
Отже, ч. 2 ст. 8 та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» не передбачають сплату комісії за надання кредиту, а передбачають сплату комісії пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Відповідно до ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Як вбачається зі змісту Кредитного договору №102112064, відповідач погодив комісію за надання кредиту в розмірі 1000 грн, засвідчивши це своїм електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тоді як у Кредитному договорі №102112064 позивач не зазначив та не надав суду доказів переліку послуг «за надання кредиту», їх погодження зі споживачем під час укладення означеного правочину.
Ураховуючи, що кредитодавець не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем під час укладення Кредитного договору №102112064, то положення означеного правочину щодо обов`язку позичальника сплачувати плату як комісію за надання кредиту є нікчемними відповідно до ч. 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Отже, у задоволенні позовної вимоги позивача щодо стягнення із відповідача комісії за надання кредиту в сумі 1000 грн слід відмовити.
Згідно правового висновку щодо застосування судом інституту позовної давності, що викладений у п.64 постанови Верховного Суду в складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.02.2024 у справі № 917/1173/22, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, тобто суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог.
Як зазначалось судом в описовій частині судового рішення, представником відповідача адвокатом Гавриловим Д.О. як у мотивувальній, так і в прохальній частинах відзиву на позовну заяву заявлено про необхідність застосування до спірних правовідносин строку позовної давності (а.с.107-111).
Оскільки позовні вимоги позивача судом визнані як такі, що доведені та обгрунтовані в розмірі 41 106,25 грн, з яких: 9500 грн - заборгованість за тілом кредиту, та 31 606,25 грн - заборгованість за відсотками, тому суд дійшов висновку про необхідність розгляду по суті заяви представника відповідача адвоката Гаврилова Д.О. про застосування строку позовної давності.
Згідно мотивувальної частини відзиву на позовну заяву, представник відповідач адвокат Гаврилов Д.О. обгрунтовує необхідність застосування до спірних правовідносин строку позовної давності тим, що договір №102112064 від 24.08.2021 укладений до 06.07.2020, отже позивач мав право звернутись до суду про стягнення боргу до 06 липня 2023 року. Таким чином, позивач втратив своє право на звернення до суду. Враховуючи викладене, представник відповідача констатує, що позивачем пропущений строк пред`явлення позовної заяви щодо стягнення з відповідача заборгованості за означеним кредитним договором, а тому просить відмовити в задоволенні позову. У цьому контексті представник відповідача звертає увагу суду на правову позицію, що викладена в постанові Дніпровського апеляційного суду від 19.03.2025 у справі № 185/9743/24.
Вирішуючи по суті заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гаврилова Д.О. про застосування позовної давності, суд зазначає про таке.
Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.3,4 ст. 267 ЦК України).
За загальним правилом ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Отже, за змістом ст. 256, 261 ЦК України, позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України), установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. 
У зв`язку із цим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Разом з тим, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Воєнний стан неодноразово було продовжено і цей стан є діючим, станом на день розгляду судом цієї справи. 
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, п. 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки з 12.03.2020 на всій території України запроваджений загальнодержавний карантин, який тривав до 30.06.2023, а з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан і відповідно станом на 16.12.2025 (дата подання позовної заяви) діяв на усій території України, тому позивач звернувся з позовними вимогами до суду в межах позовної давності.
У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, а відповідно в задоволенні заяви представника відповідача адвоката Гаврилова Д.О. про застосування строку позовної давності, що викладена у відзиві на позовну заяву, слід відмовити.
Що стосується прохання позивача, що викладене у п.3 прохальної частини позовної заяви, про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 25000 грн, то суд зазначає про таке.
Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги ч.1,2,3 ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З аналізу означених положень процесуального права суд робить висновок, що на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу необхідно суду надати такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
У п.30 постанови Верховного Суду від 20.07.2021 в справі № 922/2604/20 зроблено правовий висновок, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зробила правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Наведена правова позиція є чинною і станом на день ухвалення судом рішення у справі №711/11821/25, доказом чому є постанова Верховного Суду від 15.01.2025 у справі №386/136/21 (провадження № 61-10886св24).
Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії таких документів: 1) договору про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01 липня 2024 року, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (далі - АО «Лігал Ассістанс») (а.с.58-60); 2) прайс-листа АО «Лігал Ассістанс», затверджений рішенням Загальних зборів №01-11/2023 від 01.11.2023 (а.с.62); 3) заявки на надання юридичної допомоги № 68 від 03.11.2025 (а.с.63); 4) витягу з акту № 16 про надання юридичної допомоги від 28.11.2025 (а.с.64). 
У зв`язку з дослідженими письмовими доказами на підтвердження надання позивачу правничої допомоги АО «Лігал Ассістанс» у справі щодо стягнення боргу за кредитним договором від 24.09.2021, з відповідача ОСОБА_1 , суд констатує, що позивачем надано належні та допустимі докази щодо наданої правничої допомоги та її вартості в розумінні положень ст.12,81 ЦПК України.
Водночас, ч. 1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з тим, що позивачем були пред`явлені позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 74881,25 грн, які судом задоволені частково в розмірі 41 106,25 грн, що складає 54,9% від ціни позову (41106,25 грн / 74881,25 грн), тому, застосувавши до спірних відносин принцип пропорційності визначення судових витрат, із відповідача на користь позивача підлягали стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 725 грн (25000 грн х 0,549).
Проте у постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Крім того, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) звернено увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим («East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (заява № 19336/04, § 268)).
Такий правовий висновок також викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).
Частиною 4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Представник відповідача адвокат Гаврилов Д.О. у відзиві на позовну заяву, заперечуючи проти розміру витрат на правничу допомогу адвоката, просив суд зменшити означені витрати до 1000 грн, пояснивши у судовому засіданні це тим, що спір є незначної складності, законодавство у цій категорії справ є сталим і судова практика має ознаки єдності, тому розмір витрат на правничу допомогу, визначену представником позивача в розмірі 25000 грн, є завищеним.
У зв`язку з цим, беручи до уваги обгрунтовані заперечення представника відповідача щодо розміру витрат позивача на правничу допомогу адвоката, суд окрім їх пропорційності зважає також на складність справи, яка по суті є малозначним спором, та співмірність, а тому визначає вартість наданих правових послуг в розмірі 5000 грн, що відповідає критерію реальності адвокатських витрат (підготовка АО «Лігал Ассістанс» позовної заяви), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи (справа є малозначною, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у таких справах є майже типовими та фактично шаблонними, а обсяг наданих доказів є незначним), а відповідно такі витрати в означеному розмірі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Також суд, визначаючи розмір витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 5000 грн, зважає на пояснення представника позивача адвоката Синиченко Д.В., що надані в судовому засіданні 01.04.2026, про те, що представництво прав та законних інтересів позивача у судових засіданнях у цивільній справі №711/11821/25 адвокатами Поповим А.В. та Синиченко Д.В. не охоплюються вартістю правничої допомоги, що надавалася позивачу АО «Лігал Ассістанс» і складає 25000 грн.
Щодо розподілу витрат відповідача на надання професійної правничої допомоги згідно п.4 прохальної частини відзиву на позовну заяву від 12.01.2026 (вхідний №1242/26, а.с.107-111), то суд зазначає про таке.
Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частинами 1, 2 ст. 15 ЦПК України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частиною 1 ст. 58 ЦПК України визначено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч.1 ст. 60 ЦПК України).
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регулюються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05.07.2012 (далі - Закон №5076) закріплено перелік документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги: договір про надання правової допомоги, довіреність, ордер, доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Відповідно до ст. 1 Закону №5076, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно зі ст. 30 Закону №5076, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України ).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу, в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (ст. 141 ЦПК України).
Згідно ч.1, п.1,4 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належить, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Оскільки представник відповідача адвокат Гаврилов Д.О. заявив про стягнення понесених судових витрат, а також надав відповідні засоби доказування в справі, що розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, до часу переходу суду до стадії ухвалення судового рішення, тому цим учасником справи дотримано положення ч.8 ст.141 ЦПК України.
Водночас розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.137 ЦПК України).
Як встановлено судом, на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу до відзиву на позовну заяву представником відповідача додано копії: 1) ордеру серії СА №1147772 від 08.01.2026, відповідно до якого адвокат Гаврилов Д.О. надає правничу допомогу ОСОБА_1 у Придніпровському районному суді м. Черкаси на підставі договору про надання правничої допомоги №322/26 від 08.01.2026 (а.с.112); 2) договору про надання професійної правничої допомоги №322/26 від 08 січня 2026 року, що укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Гавриловим Д.О. (а.с.127-130); 3) додаткової угод від 08.01.2026 до договору про надання професійної правничої допомоги №322/26 від 08 січня 2026 року (а.с.151); 4) акту № 1 про надання послуг з професійної правничої допомоги відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги №322/26 від 08 січня 2026 року (а.с.114); 5) попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат (а.с.132).
У зв`язку з дослідженими письмовими доказами на підтвердження надання відповідачу правничої допомоги адвокатом Гавриловим Д.О. в справі щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, суд констатує, що представником відповідача надано належні та допустимі докази щодо наданої правничої допомоги та її вартості.
Суд погоджується з представником відповідача, що ознайомлення з матеріалами справи №711/11821/25, підготовка відзиву та участь у судових засіданнях, є реальними і необхідними для надання правничої допомоги відповідачу під час розгляду означеної цивільної справи. 
У зв`язку з цим, суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що розмір витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 10000 грн є співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову.
Зокрема, суд констатує, що адвокат Гаврилов Д.О., з метою підготовки відзиву на позовну заяву, здійснив ознайомлення з матеріалами цивільної справи №711/11821/25 на підставі однойменної заяви від 10.01.2026 (а.с.104-105), підготовив та подав відзив на позовну заяву (а.с.107-111), а також брав участь у судових засіданнях 22.01.2026, 16.02.2026, 17.03.2026 та 01.04.2026.
Водночас, ч. 1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з тим, що позивачем були пред`явлені позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 74 881,25 грн, які судом задоволені частково в розмірі 41 106,25 грн, що складає 54,9% від ціни позову (41106,25 грн / 74881,25 грн), тому суд дійшов висновку про необхідність застосування до спірних відносин принципу пропорційності визначення судових витрат, визначивши розмір витрат на правничу допомогу, що надана відповідачу, в розмірі 45,1%, що відповідає розміру позовних вимог, у задоволенні яких судом позивачу відмовлено (100% - 54,9%).
У зв`язку з цим, керуючись п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає стягненню з позивача ТОВ «Коллект Центр» пропорційно розміру позовних вимог у задоволенні яких позивачу відмовлено, що у грошовому виразі складає 4510 грн (10000 грн (розмір витрат на правничу допомогу, що визнаний судом співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову) х 0,451 (розмір позовних вимог у задоволенні яких позивачу відмовлено)).
У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що саме 4510 грн підлягає стягненню з позивача ТОВ «Коллект Центр» на користь відповідача ОСОБА_1 як витрати на правничу допомогу, що останньому надавались адвокатом Гавриловим Д.О. 
Що стосується прохання позивача, викладеного у п.2 прохальної частини позовної заяви від про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, то суд зазначає про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із досліджених судом матеріалів позовної заяви вбачається, що витрати позивача по сплаті судового збору складають 2422,40 грн (з урахуванням понижуючого коефіцієнта 0,8), що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №0538600092 від 15.07.2025 (а.с.7). 
Оскільки суд визнав позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором обгрунтованими і задовольнив їх на суму 41 106,25 грн (9500 грн - заборгованості за тілом кредиту, та 31 606,25 грн - заборгованість за відсотками), що складає 54,9% від ціни позову (41106,25 грн / 74881,25 грн), тому із відповідача на користь позивача, керуючись ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 329,90 грн, тобто 54,9% від розміру сплаченого позивачем судового збору (2422,40 х 0,549).
Водночас суд, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору, також зважає на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази тому юридичному факту, що відповідач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору згідно положень ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» до відповідача ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково в розмірі 41 106,25 грн, з яких: 9500 грн - заборгованості за тілом кредиту, та 31 606,26 грн - заборгованість за відсотками. Крім того з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1329,90 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. У іншій частині позовні вимоги слід залишити без задоволення. Водночас з позивача ТОВ «Коллект Центр» на користь відповідача ОСОБА_1 слід стягнути 4510 грн витрат на правничу допомогу, що останньому надавались адвокатом Гавриловим Д.О.
Керуючись ст. 256, 257, 261, 267, 510, 512, 513, 514, 516, 527, 530, 610, 626-628, 638, 1054, 1056-1, 1077, 1078, 1082 ЦК України, ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 13, 76, 77, 80, 81, 89, 133, 141, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит №102112064 від 24 серпня 2021 року в розмірі 41 106 (сорок одна тисяча сто шість) гривень 25 (двадцять п`ять) копійок, з яких: 9500 (дев`ять п`ятсот) гривень - заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту), та 31 606 (тридцять одна тисяча шістсот шість) гривень 25 (двадцять п`ять) копійок - заборгованість за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 1329 (одна тисяча триста двадцять дев`ять) гривень 90 (дев`яносто) копійок судового збору та 5000 (п`ять тисяч) гривень витрат на правничу допомогу, а всього 6329 (шість тисяч триста двадцять дев`ять) гривень 90 (дев`яносто) копійок.
У іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 витрати за надання правничої допомоги в розмірі 4510 (чотири тисячі п`ятсот десять) гривень.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складене 06 квітня 2026 року.

Сторони у справі:
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», ЄДРПОУ: 44276926, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий:	  	О.  В.  Петренко