Справа № 750/15607/25 	Головуючий у 1 інстанції Сапон А. В. 	
Провадження № 33/4823/275/26 	  	
Категорія - ч. 2 ст. 130 КУпАП  	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2026 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді Салая Г.А.,
особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Шолох О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника Шолох О.В. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 лютого 2026 року, 

У С Т А Н О В И В:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 34000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, без оплатного вилучення транспортного засобу. 

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_1 05.11.2025 року о 22:17 год., в м. Чернігові по вул. Захисників України, 17, повторно протягом року, керував транспортним засобом «Фольксваген Джета», н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння та від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із рішенням суду, захисник подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що постанова є незаконною та необґрунтованою. Вважає, що судом неправильно було встановлено фактичні обставини справи та звертає увагу, що суд узяв до уваги, серед іншого, ніби ОСОБА_1 повідомив поліцейським про вживання «трави» та відхиляючи доводи сторони захисту про відсутність ознак наркотичного сп`яніння, дійшов висновку, що зазначені ознаки відповідають передбаченим Інструкцією, а тому поліцейські мали право доставити його до закладу охорони здоров`я, а також виходив із неможливості обирати особою вид біологічного матеріалу для здачі на виявлення стану наркотичного сп`яніння. Однак вважає, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду, тоді як причиною нездачі біологічного матеріалу – сечі, стала фізіологічна особливість організму, що не може бути розцінено як відмову. Зазначає, що поза увагою суду залишилось те чи встановлював лікар та чи фіксував у медичних документах факт об`єктивної неможливості відібрати саме сечу чи пропонувалися будь-які інші дії для завершення огляду, і посилання при цьому лише на часовий критерій та сплив визначеного часу на огляд, вважає необґрунтованим. Звертає увагу, що лікар надав бланк згоди на проведення огляду та повідомив про необхідність здати сечу, однак не зафіксовано проведення лікарем іншого клінічного огляду (оцінки координації, мови, поведінки, неврологічних проявів, тощо) із відображенням висновків такого огляду у спосіб, який би дозволяв перевірити повноту та реальність проведення медичної процедури, тоді як фактичні дії у закладі охорони здоров`я зводилися до очікування надання сечі для експрес-дослідження. О 00:40 год лікар повідомив, що 2 години минуло, тому оформлюйте відмову, звертаючись до поліцейського, яким було повідомлено, що сплив двогодинного строку розцінює як ухилення/відмову. Тоді як ОСОБА_1 не висловлював відмови та використав можливість здати матеріал, однак йому завадили фізіологічні особливості. Жодних альтернативних способів завершення огляду лікарем не було запропоновано. Крім того, зазначає, що поза увагою залишилась безпідставність зупинки транспортного засобу, якою назвали «відсутність страхового полісу». Наполягає на відсутності будь-яких ознак наркотичного сп`яніння і вважає вина не доведена поза сумнівом, а всі сумніви мають тлумачитися на його користь. 

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених в ній підстав, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 504720 від 06.11.2025 року ОСОБА_1 ставиться у вину порушення п. 2.5 ПДР, а саме відмова водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку. 

Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст. 251 КУпАП.

Як слідує із переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського, працівниками поліції, був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування із водієм, працівник поліції виявив у нього явні ознаки наркотичного сп`яніння і йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, на що останній погодився. В подальшому, у медичному закладі, в присутності працівників поліції ОСОБА_1 неодноразово намагався здати біологічний матеріал, але цього зробити не зміг, пояснюючи тим, що не може з фізіологічних причин здати на аналіз сечу.

Згідно з вимогами розділу І п. 3, 4 Інструкції, ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота), тобто порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці; звужені чи дуже розширені зіниці,які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи,мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

У розділі ІІ п. 12 даної Інструкції встановлено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Як убачається з матеріалів справи, працівник поліції після виявлення у ОСОБА_1 відповідних ознак наркотичного сп`яніння, доставив останнього до закладу охорони здоров`я для проведення огляду.

Доводи апелянта у частині того, що ОСОБА_1 не відмовлявся пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, однак не зміг здати на аналіз сечу, при цьому у медичному закладі у нього не взяли зразки іншого біологічного середовища, з огляду на таке.

Відповідно п.п. 10, 12, 13 розділу ІІІ Інструкції зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів. Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

Поряд з цим, у даній Інструкції не передбачено, що особа, доставлена для проходження огляду на стан сп`яніння, має право вибирати, зразки якого біологічного середовища слід надати для дослідження. Відтак, такий вибір здійснює лікар, що проводить огляд. 

Крім того, відповідно до вимог п. 13 розділу ІІІ зазначеної Інструкції для дослідження біологічного середовища кров використовується лише у тих випадках, коли в особи неможливо взяти інші зразки біологічного середовища, наприклад, якщо водій внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами.

Із наявного у матеріалах справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснили на місці зупинки, так і по приїзду у лікарню, що для проведення дослідження на стан наркотичного сп`яніння необхідно здати саме сечу, на що останній погодився та на пропозицію лікаря почав пити воду, але здати необхідне біологічне середовища не зміг. 
Враховуючи, що необхідне біологічне середовище ОСОБА_1 так і не здав, при цьому останній не вказував лікарю про неможливість здачі даного біологічного матеріалу через наявність хронічних захворювань, що було розцінено лікарем як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, адже відповідно до п. 9 розділу ІІ Інструкції з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті у закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. 

Оскільки з моменту зупинки ОСОБА_1 та виявлення у нього ознак наркотичного сп`яніння минуло відведені законодавцем дві години, а останній без повідомлення об`єктивних причин неможливості здачі біологічного зразку, запропонованого лікарем, не здавав такий, то такі його дії правильно розцінені як відмову від проходження огляду.

Оцінюючи зафіксовані обставини на переглянутому відео, апеляційний суд вважає, що саме усвідомлення ОСОБА_1 можливого виявлення наркотичних речовин у разі проведення лабораторних досліджень його сечі і зумовило таку його поведінку, оскільки приїхавши до лікарні, на запитання поліцейського про те що він вживав, останній повідомив, що позавчора курив і на питання поліцейського «канабіс?», відповів ствердно. Тому апеляційні доводи щодо протилежного, є непереконливими. 

Слід зазначити і те, що будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння та оформлення протоколу щодо нього ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його процесуальних прав та складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.

Відтак, доводи апелянта про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію слід розцінювати як намагання уникнути встановленої Законом відповідальності за скоєне.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, чим порушив п. 2.5 ПДР України, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Адміністративне стягнення накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи, ступеня вини та у межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як ним, так і іншими особами.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, що притягується до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування, або зміни постанови суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Шолох О.В. в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.  

Суддя	Г. А. Салай