Справа № 373/2604/25
Провадження № 2/373/176/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року       м. Переяслав
Переяславський міськрайонний суд Київської області у складі
головуючої судді Хасанової В.В., 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в особі представника Дараган Ю.О. в серпні 2025 року звернулось з позовом до суду про стягнення з відповідачки заборгованості за договором позики № 2159987 від 25.08.2024 в загальному розмірі 25800,00 грн та судових витрат по справі.
В обґрунтування позову зазначила,що 25.08.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 2159987. Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства із застосуванням електронного підпису позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 1 договору позики позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити плату (проценти) від суми позики та комісію за надання позики. 
Підписанням договору позики відповідачка підтвердила, що вона ознайомилась на сайті товариства з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, а також погодилась, що на момент підписання договору вивчила Правила надання грошових коштів у позику. Їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення договору їй зрозумілі.
14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників.
Згідно п. 9.1 договору факторингу із змінами та доповненнями відповідно до додаткової угоди № 7 від 13.06.2022, даний договір є дійсним протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік.
Відповідачкою умови договору не виконувалися належним чином, що призвело до утворення заборгованості. 
Представник позивача стверджує, що відповідно до Реєстру боржників № 41 від 24.01.2025 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 до позивача перейшло право вимоги за вищезазначеним договором позики. Вважає, що відповідачка має заборгованість за договором № 2159987 від 25.08.2024 в загальному розмірі 25800,00 грн, з яких: 8000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 642,4 грн - заборгованість за відсотками; 16000,00 грн - заборгованість за пенею; 1157,6 грн - комісія за надання позики. 
Одночасно із поданням позову представник позивача звернулась до суду із клопотанням про витребування від АТ «Райффайзен Банк» доказів, що містять банківську таємницю, та підтверджують факт випуску платіжної картки №  НОМЕР_1 на ім`я відповідачки; інформації про рух коштів (виписку) по зазначеній банківській карті за період з 25.08.2024 по 30.08.2024; інформації щодо номеру телефону, на який відправлялась інформація про підтвердження здійснення операцій за платіжною картою № НОМЕР_1 за період з 25.08.2024 по 30.08.2024 та чи знаходиться номер телефону НОМЕР_2 в анкетних даних відповідачки.
Ухвалою від 22.09.2025 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та роз`яснено право подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні. 
Ухвалою про відкриття провадження у справі від 22.09.2025 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено.
Ухвалу суду про відкриття провадження у справі та матеріали позовної заяви відповідачка отримала 06.11.2025, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи.
11.11.2025 від АТ «Райффайзен Банк» надійшли письмові докази на виконання ухвали суду від 22.09.2025.
26.11.2025 до суду від відповідачки надійшло клопотання про надання додаткового строку для подання відзиву на позов а також відзив на позов. 
Ухвалою від 03.12.2025 поновлено відповідачці процесуальний строк для подачі відзиву на позов.
У відзиві на позов позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором відповідачка визнала частково в частині основної суми боргу. Послалась на те, що позивачем неправомірно нараховано пеню та комісію за надання позики, що не відповідає вимогам діючого законодавства. Просила суд також врахувати її сімейний та матеріальний стан. Таким чином, просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині заборгованості по пені та комісії.
Представник позивача своїм правом на надання відповіді на відзив не скористалась. 
Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, суд розглянув справу на підставі письмових матеріалів, поданих позивачем, як передбачено ч. 5 ст. 279 ЦПК України.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.
Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою ОСОБА_1 25.08.2024 було укладено електронний договір позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) № 2159987, який підписаний позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода).
Відповідно до договору позики № 2159987 від 25.08.2024 позикодавець ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надав позичальнику ОСОБА_1 позику у розмірі 8000,00 грн (п. 2.1 Договору) на строк - 25 днів (п. 2.2 Договору). 
Сторони договору погодили фіксовану процентну ставку у розмірі 0,01 % за один день користування позикою (п. 2.3 Договору).
Договором встановлено розмір комісії за надання позики, що становить 22,26% від суми позики та дорівнює 1780,8 грн (п. 2.4 Договору). 
Позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати позики, установлених цим договором (пролонгація) на підставі поданого до позикодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку користування позикою здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права Ініціювання позичальником продовження строку позики відбувається без змін умов договору в бік погіршення для позичальника, якщо інше не визначено додатковою угодою (п. 6 Договору).
Пунктом 18 Договору врегульовано, що за користування позикою, сума якої не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на дату укладення Договору, понад встановлений договором строк нараховується пеня в розмірі, визначеному п. 2 Договору за кожен день такого користування з урахуванням обмежень визначених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства. 
Умовами договору встановлено, що параметри, порядок і графік повернення позики, сплати процентів і комісії за надання позики визначено в Додатку № 1 до цього договору.
Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості позики для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Додаток № 1), у день закінчення строку, на який надано кредит: 18.09.2024 позичальник повинен повернути кредит - 8000,00 грн, сплатити комісію - 1780,8 грн та проценти - 19,2 грн, а всього: 9800,00 грн.
Пунктом 1 Договору передбачено надання позики на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, що зазначений нею у п. 29 Договору: НОМЕР_1 .
Судом встановлено, що відповідачкою договір позики, був підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора 582585, що був надісланий на вказаний нею номер телефону. Електронні підписи сторін зазначені у п. 29 Договору «Юридичні адреси та реквізити сторін».
Інформацією АТ «Райффайзен Банк» від 04.11.2025, що надійшла на виконання ухвали суду про витребування доказів, підтверджено що на ім`я ОСОБА_1 в банку відкрито рахунок № НОМЕР_3 , до якого випущено банківську платіжну картку № НОМЕР_1 , на яку 25.08.2024 зараховано грошові кошти у розмірі 8000,00 грн. Інформацією також встановлено, що у банку за ОСОБА_1 закріплено фінансовий номер телефону НОМЕР_2 , що зазначений в її анкетних даних.
14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників.
Згідно п. 9.1 договору факторингу із змінами та доповненнями відповідно до додаткової угоди № 7 від 13.06.2022 встановлено, що даний договір є дійсним протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік.
ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 24.01.2025 укладено додаткову угоду № 47, за умовами якої відповідно до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, було відступлено позивачу права вимоги згідно реєстру № 41 від 24.01.2025.
Актом від 24.01.2025 встановлено, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло Реєстр боржників № 41 від 24.01.2025.
Платіжною інструкцією № 634 від 28.01.2025 підтверджено, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» суму фінансування за відступлення права вимоги згідно Додаткової угоди № 47 від 24.01.2025 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021.
Витягом з Реєстру боржників № 41 від 24.01.2025 встановлено, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги заборгованості до ОСОБА_1 за договором позики № 2159987 від 25.08.2024, що становить 25800,00 грн, з яких: 8000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 642,4 грн - заборгованість за відсотками; 16000,00 грн - заборгованість за пенею; 1157,6 грн - комісія за надання позики. 
Представником позивача додано розрахунок заборгованості відповідачки за договором позики за період з 25.08.2024 по 12.11.2024, що містить аналогічні відомості щодо розміру заборгованості відповідачки станом на 24.01.2025, які відображені у Витягу з Реєстру боржників. Розрахунок заборгованості містить відомості щодо оплати відповідачкою 15.09.2024 платежу за процентами у розмірі 16,8 грн та частково комісії у розмірі 623,2 грн; 23.09.2024 процентів у розмірі 240,00 грн; 29.09.2024 процентів у розмірі 320,00 грн. Також у розрахунку заборгованості відображено, що проценти за користування кредитом нараховані за період з 26.08.2024 по 03.10.2024.
Судом встановлено, що між сторонами існує спір, що виник з договірних правовідносин, які регулюються нормами цивільного права про зобов`язання та договір, а також спеціальним Законом України «Про споживче кредитування».
Пункт 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема договори та інші правочини.
Відповідно до положень ст. 12 та ч. 1 ст. 13 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд, добросовісно та розумно, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Зі змісту частин 2, 3 ст. 13 ЦК України слідує, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які б могли порушити права інших осіб. Не допускається зловживання правом у будь-якій формі.
За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 1, ч. 2 ст. 631 ЦК України). 
Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицією укласти договір (офертою) є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться.
За змістом ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції (акцептом), якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Відповідно до положень викладених у ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами. Моментом його підписання є використання електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до п. 6 ст. 3 цього Закону підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 («Позика»), якщо інше не встановлено параграфом 2 («Кредит») і не випливає із суті кредитного договору.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Згідно положень ч. 1 ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксована або змінювана. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.
За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність (ч. 1 ст. 536 ЦК України).
Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За правилом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. 
Наведені вище положення цивільного законодавства у своєму взаємозв`язку дають підстави для висновку, що істотними (необхідними) умовами кредитного договору є предмет - грошові кошти (кредит), проценти за користування кредитом та строк, на який надається кредит. Умови щодо суми кредиту та розміру процентів становлять основне грошове зобов`язання у кредитному договорі, яке має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. 
Кредитний договір може містити й інші умови, які випливають з його змісту та не суперечать закону, зокрема умови щодо відповідальності сторін, зміни процентної ставки під час строку кредитування, надання кредитодавцем додаткових та супутніх послуг, припинення кредитування, розірвання договору тощо. 
Судом встановлено, що 25.08.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи договір позики № 2159987.
Позичальник за допомогою інструменту ідентифікації системи BankID Національного банку пройшла автентифікацію, ідентифікацію та верифікацію як фізична особа відповідно до законодавства.
Встановлено, що договір позики підписаний відповідачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, який був надісланий на фінансовий номер телефону, що був зазначений нею при укладенні договору.
Без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти, договір позики не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19. Відтак, між відповідачкою та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (договору позики) та підписано відповідачкою договір одноразовим ідентифікатором, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладення між сторонами правочину.
Таким чином, судом встановлено, що договір позики був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст. 6, 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Товариство належним чином виконало свої договірні зобов`язання, перерахувавши на картковий рахунок відповідачки, номер якого зазначений нею у кредитному договорі, суму кредиту, що підтверджується інформацією АТ «Райффайзен Банк», а також визнано відповідачкою. 
Представником позивача також долучено належні та допустимі докази, які підтверджують, що у відповідності до вимог закону, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до ОСОБА_1 за договором позики № 2159987 від 25.08.2024.
Ставлячи вимогу про стягнення з відповідачки заборгованості за договором позики, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» як новий кредитор, окрім факту надання грошових коштів у позику відповідачці також повинен був довести перед судом, що відповідачка має прострочене грошове зобов`язання за договором позики № 2159987 від 25.08.2024 та що розмір заборгованості первісним кредитором визначено у відповідності до умов договору та з урахуванням допущеного відповідачкою прострочення.
Позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором № 2159987 від 25.08.2024 згідно Реєстру боржників № 41 від 24.01.2025 до Договору факторингу, складеного станом на 24.01.2025, де загальна заборгованість відповідачки визначена в сумі 25800,00 грн, з яких: 8000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 642,4 грн - заборгованість за відсотками; 16000,00 грн - заборгованість за пенею; 1157,6 грн - комісія за надання позики.
Разом з тим, з долучених до позову документів слідує, що відсоткова ставка за користування коштами позики, відповідно до умов договору позики (п. 2.3) є фіксованою та становить 0,01 %, діє протягом строку договору ? 25 днів.
За умовами договору відповідачка повинна була сплатити за 25 днів користування позикою проценти у розмірі 19,2 грн.
Фактично нею сплачено 15.09.2024, 23.09.2024 та 29.09.2024 в рахунок погашення процентів за користування позикою в загальному розмірі 576,8 грн.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, після закінчення строку кредитування, тобто після 18.09.2024 проценти за користування позикою ОСОБА_1 продовжували нараховуватись щодня по 80,00 грн.
Підстави нарахування відсотків за користування позикою за наведеним розміром ОСОБА_1 у позовній заяві представником позивача не обґрунтовані. 
Доказів на підтвердження укладення додаткових угод для продовження строку позики з узгодженими відсотковими ставками, в порядку, встановленому п. 6 Договору, позивачем не надано.
На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку про відмову в задоволенні вимог в частині стягнення з відповідачки процентів за користування позикою у розмірі 642,4 грн.
Щодо нарахованої пені у розмірі 16000,00 грн, суд враховує положення Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 18 та передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про відмову в задоволенні вимог в частині стягнення з відповідачки пені у розмірі 16000,00 грн.
Щодо правомірності нарахування комісії за надання позики суд зазначає наступне. 10.06.2017 набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування». Відповідно до положень ч. 2 ст. 8 Закону чинним на дату укладення кредитного договору до загальних витрат за споживчим кредитом, які має понести позичальник, включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, в тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, а також юридичне оформлення. Окрім того, комісія за надання кредиту була також відображена і в тексті кредитного договору, який був підписаний відповідачкою, що свідчить про її обізнаність щодо включення комісії до загальних витрат за кредитом. Таким чином, суд доходить висновку про правомірність умов договору щодо сплати комісії, а також нарахування заборгованості щодо сплати комісії.
З огляду на вищевикладене загальна сума заборгованості за договором позики № 2159987 від 25.08.2024, яка стягується судом з відповідачки на користь позивача, складає 9157,6 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу становить 8000,00 грн; комісія за надання позики з урахуванням сплаченої суми становить 1157,6 грн (1780,8 грн - 623,2 грн). 
За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір 3028,00 грн, у розмірі визначеному у ст. 4 Закону про судовий збір, що підтверджується банківською квитанцією та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету. 
Позивачем визначено ціну позову сумою стягнення 25800,00 грн. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги частково на суму 9157,6 грн, що становить 35,49 % від ціни позову, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1074,64 грн (3028,00 грн х 35,49 %).
Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики № 2159987 від 25.08.2024 в розмірі 9157 (дев`ять тисяч сто п`ятдесят сім) грн 60 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в розмірі 1074 (одна тисяча сімдесят чотири) грн 64 коп. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін та інших учасників справи:
позивач ? Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», адреса місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, буд. № 30, м. Київ, 01032; код ЄДРПОУ 35625014,
відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

 Суддя        В.В. Хасанова