МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 березня 2026 р.  	№ 400/4979/24 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу 
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , 	

треті особи	Веснянська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області, вул. Центральна, 6,с-ще Весняне,Миколаївська обл., Миколаївський р-н,57134, Представництво ХАЛО ТРАСТ в Україні, вул. Заболотного Академіка, 48А,м. Київ,03187, 	

про	визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії; скасування наказу в частині,	
ВСТАНОВИВ:
Позивач- ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії щодо призову на військову службу за призовом під час мобілізації через порушення права на заміну військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою, що гарантоване ст.35 Конституції України, скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині призову ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу за призовом під час мобілізації.
Позивач обґрунтовує позов тим, що він має релігійні переконання. За своїм віровченням та зареєстрованим Статутом- Релігійна організація «Громада «Незалежна помісна церква християн Нового Заповіту» у місті Миколаєві» належить до напрямку Євангельських християн. Віровчення Релігійної організації закликає не використовувати зброю проти інших людей, що унеможливлює повноцінне виконання військового обов`язку тому просив відповідача заміну військову службу альтернативною (невійськовою) службою під час мобілізації.
Відповідач надав суду відзив, в якому позов не визнає, оскільки рішення про направлення громадянина на альтернативну (невійськову) службу приймається місцевою державною адміністрацією відповідно до вимог Закону України від 12.12.1991 № 1975-ХІІ «Про альтернативну (невійськову) службу».
Треті особи: Веснянська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області, Представництво ХАЛО ТРАСТ в Україні пояснення суду не надали.
Відповідно до ст.262 КАС України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).
Дослідив докази, суд дійшов висновку:
Позивач у позові зазначив, що з 2014 року є членом Релігійної організації «Громада «Незалежна помісна церква християн Нового Заповіту» у місті Миколаєві». За своїм віровченням та зареєстрованим Статутом- Релігійна організація «Громада «Незалежна помісна церква християн Нового Заповіту» у місті Миколаєві» належить до напрямку Євангельських християн. Віровчення Релігійної організації закликає не використовувати зброю проти інших людей, що унеможливлює повноцінне виконання військового обов`язку. Позивач пройшов необхідне навчання - початковий курс демінера гуманітарного розмінування місцевості HALO TRUST, що підтверджується Договором про надання послуг з навчання від 08.04.2024 №221. Після навчання згідно умов договору він отримав право на працевлаштування в представництві Хало Траст в Україні на посаду демінера та збирав необхідні документи для працевлаштування. Одним із пунктів вимог до працевлаштування була наявність військового обліку, відсутність протипоказань за станом здоров`я. З метою уточнення військово-облікових даних та постановки на облік він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після проходження військово-лікарської комісії представники ІНФОРМАЦІЯ_4 вручили позивачу повістку на відправку №229 із зобов`язанням з`явитися на вказану у повістці дату, час і місце, з метою призову на військову службу під час мобілізації.
14.05.2024 позивачем була подана заява про заміну військової служби альтернативною (невійськовою) службою під час мобілізації на підставі ч. 4 ст. 35 Конституції України та Постанови КМУ від 10.11.1999 року № 2066 враховуючи його релігійні переконання та неможливість повноцінного виконання військового обов`язку мною
Відповідачем заяву було розглянуто та надано відповідь 16.05.2024 із відмовою в заміні виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою службою), оскільки ст. 35 Конституції передбачена заміна військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою, проте така заміна є не імперативною, а має диспозитивний характер і в умовах воєнного стану альтернативна служба не передбачена через відсутність призову на строкову (базову) військову службу.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався. Воєнний стан в Україні триває й наразі.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок військову службу» № 2232-ХІІІ Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Відповідно з абзацом першим частини першої статті 39 Закону № 2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законами Україна «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно з ч.5 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543 призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин. 
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України прийняв постанову №560 від 16.05.2024, яка набрала чинності 18.05.2024 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період». Цей Порядок визначає: зокрема
-процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення;
У цьому Порядку у розділі «Надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення» чітко передбачено алгоритм дій районного ТЦК:
56. Відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
59. Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлятися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених статтею 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
60. Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
Відповідно до статті 35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.
Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей.
Церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, а школа - від церкви. Жодна релігія не може бути визнана державою як обов`язкова.
Ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.
Позивач, посилаючись на те, що він є членом Релігійної організації та за своїм релігійним переконанням не може використовувати зброю проти інших людей, що унеможливлює виконання військового обов`язку, тому просив замінити військову службу альтернативною (невійськовою) службою під час мобілізації на підставі ч. 4 ст. 35 Конституції України.
Позивач посилається, як на підставу для задоволення позову на ч.4 ст.35 Конституції України, якою передбачено, що у разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.
Відповідно до ст.ст.1,2 Закону України « Про альтернативну(невійськову) службу» альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.
Право на альтернативну службу мають громадяни України, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і ці громадяни належать до діючих згідно з законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.
Отже, альтернативною службою може бути замінена тільки строкова військова служба.
14.04.2024 Законом №3633, який набрав чинності 18.05.2024 були внесені зміни до ст.15 ЗУ 2232 та строкова військова служба була замінена на базову військову службу.
Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону № 2232 для проходження базової військової служби направляються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі (жіночої статі - добровільно), яким до дня відправлення на базову військову службу виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 25-річного віку.
Зазначені громадяни України можуть один раз обрати рік проходження базової військової служби до досягнення ними 24-річного віку.
З 24.02.2022 в Україні триває воєнний стан та загальна мобілізація. призивають не для проходження базової військової служби, яку проходять чоловіки з 18 до 25 років та яка може бути замінена на альтернативну службу, а призивають за мобілізацією під час воєнного стану.
Згідно з положеннями ст. 64 Конституції України, в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Отже, стаття 35 Конституції України не входить до цього переліку.
13 червня 2024 року, при розгляді справи №601/2491/22, Верховний Суд зазначив, що «Право сповідувати свою релігію або переконання не є абсолютним і може бути обмежене за таких умов, як: законність; легітимна мета - інтереси громадської безпеки, необхідність охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі, а також захист прав і свобод інших осіб; пропорційність, що окреслює межі правомірного втручання у право і дозволяє здійснення його лише в тій мірі, в якій це необхідно для досягнення зазначених законних цілей. Ані положення Пакту, ані положення Конвенції прямо не передбачають права людини відмовитися від виконання військового обов`язку з міркувань совісті, у тому числі з мотивів релігійних переконань, і не унормовують порядок його реалізації. Таким чином, жодні релігійні переконання не можуть бути підставою для ухилення громадянина України, визнаного придатним до військової служби, від мобілізації з метою виконання свого конституційного обов`язку із захисту територіальної цілісності та суверенітету держави від військової агресії з боку іноземної країни».
Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тому суд вважає, що відповідач правомірно відмовив позивачу від звільнення від призову через релігійні переконання. Тому позов задоволенню не підлягає.
Судовий збір відповідно до ст.139 КАС України покладається на позивача. 
Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити.
Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Т. О. Гордієнко