Номер провадження: 22-ц/813/3943/26 
Справа № 1522/2356/2012
Головуючий у першій інстанції Чорнуха Ю. В.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
19.02.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Лозко Ю.П., Карташова О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , 
на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2025 року, 
за заявою ОСОБА_1 , інші учасники справи: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про заміну сторони виконавчого провадження,  

в с т а н о в и в:
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, інші учасники справи: ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), просила суд постановити ухвалу, якою замінити у виконавчому провадженні № 48050446 з примусового виконання виконавчого листа № 1522/2356/2012, виданого 27.05.2015 року Приморським районним судом м. Одеси, який знаходиться на примусовому виконанні у Приморському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувача Акціонерне товариство «УкрСиббанк» його правонаступником ОСОБА_1 . В обґрунтування заяви зазначила, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2024 року задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» та стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 323-08 ПОУ Н від 08.07.2005 у загальному розмірі 67997,56 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 343180,61 гривень, заборгованість за процентами за користування кредитом 13145,16 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 105027,20 гривень, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 4552,92 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 36376,93 гривень, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процента за користування кредитом 7347,14 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 58702,18 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах судові витрати в сумі 3219,00 гривень на користь ПАТ «УкрСиббанк». Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 01.12.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.04.2014 залишено без змін. На виконання вказаного рішення 27.05.2015 Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист № 1522/2356/2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» грошової суми в розмірі 67997,56 доларів США, що еквівалентно 543286,92 гривень, який пред`явлено банком до виконання, 09.07.2015 та яким відкрито виконавче провадження № 48050446. 
05.10.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги № 05-10/ФК-23 предметом якого є відступлення права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 323-08 ПОУ Н від 08.07.2005 року, укладеним між фізичною особою ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк». 
05.10.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим 09.08.2005 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. за реєстровим № 3044. Сторонами договору підписаний акт приймання-передачі документації, а саме: кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки. Враховуючи укладення зазначених договорів заявниця вважає себе кредитором у визначених правовідносинах.
Заявник вважає, що враховуючи відступлення АТ «УкрСиббанк» прав вимог за кредитним договором на користь ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» й подальше відступлення ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» прав вимоги ОСОБА_1 , належним кредитором у спірних правовідносинах є саме ОСОБА_1 
Приморський районний суд м. Одеси ухвалою 01 липня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , інші учасники справи: ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про заміну сторони виконавчого провадження – відмовив.
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів правонаступництва ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» прав та обов`язків Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк» у правовідносинах з ОСОБА_2 , які виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту № 323-08 ПОУ Н від 08.07.2005 року та договору іпотеки, посвідченого 09.08.2005 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. за реєстровим номером 3044, вважав недоведеним правонаступництво ОСОБА_1 прав та обов`язків Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк» у вказаних правовідносинах.
З огляду на правові позиції, викладені у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) Великої Палати Верховного Суду та постанові від 08.11.2023 у справі № 206/4841/20 (провадження № 14-55цс22) Великої Палати Верховного Суду, враховуючи, що предметом договорів відступлення права вимоги, укладених між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та ОСОБА_1 за кредитним договором на користь фізичної особи у правовдіносинах, у яких характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа, суд вважав, що правонаступництво фізичної особи у вказаних правовідносинах суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01.07.2025 у справі № 1522/2356/2012 та ухвалити нове судове рішення, яким замінити у виконавчому провадженні № 48050446 з примусового виконання
виконавчого листа № 1522/2356/2012, виданого 27 травня 2015 року Приморським районним судом м. Одеси, який знаходиться на примусовому виконанні у Приморському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувача АТ «УкрСиббанк» його правонаступником - ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга вмотивована тим, що виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором було забезпечено іпотекою трикімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки, посвідченого 09.08.2005 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., р/н 3044. У п. 1.1. договору відступлення права вимоги № 05-10/ФК-23 від 05.10.2023 року зазначено, що кредитором за кредитним договором № 323-08 ПОУ Н від 08.07.2005 року є ТОВ «ФК «Укрфінастандарт» на підставі договору факторингу № 05/10/2023 від 05.10.2023 року.
Скаржник вважає, що факт того, що за ОСОБА_1 зареєстроване право іпотеки на квартиру АДРЕСА_2 , яка виступає в рахунок забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором № 323-08 ПОУ Н від 08.07.2005 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , є доказом того, що до неї перейшло право вимоги за цим кредитним договором. Обставини переходу права вимоги встановлені нотаріусом, який посвідчував договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, який в даному випадку діяв як державний реєстратор та здійснив перевірку наявності підстав відступлення права вимоги. Відтак, висновок суду першої інстанції про недоведеність набуття ОСОБА_1 права вимоги за кредитним договором не ґрунтуються на приписах закону та спростовуються матеріалами справи.
Зазначає, що суд першої інстанції помилково послався на праві висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 465/646/11, від 16.03.2021 року у справі № 906/1174/18, від 08.11.2023 року у справі № 206/4841/20, оскільки у даній справі предметом розгляду суду першої інстанції було процесуальне питання про заміну сторони виконавчого провадження на підставі договору відступлення права вимоги за кредитним договором та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором. Зазначені договори ніким не оспорювались та відповідно до ст. 204 ЦК України повинні трактуватися як правомірні.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 21.07.2025 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою, роз`яснив ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приморському відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) право подати до Одеського апеляційного суду пояснення на апеляційну скаргу у письмовій формі.
ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження отримала у відповідності п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України.
ПАТ «УкрСиббанк» копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримало 23.07.2025 року та 19.07.2025 року відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.
Представник ОСОБА_2 – ОСОБА_4 копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримав 20.01.2026 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.
Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримав 23.07.2025 року та 19.07.2025 року відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримали у відповідності п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України.
Учасники процесу про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник ОСОБА_2 – ОСОБА_4 судову повістку-повідомлення отримав 20.01.2026 року о 6:30:02 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
ПАТ «УкрСиббанк» судову повістку-повідомлення отримало 13.12.2025 року о 0:06:01 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) судову повістку-повідомлення отримав 13.12.2025 року о 0:00:03 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у відповідності до п.3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
Крім того, ОСОБА_3 про про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади України.
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 – ОСОБА_4 просив задовольнити апеляційну скаргу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити таке.
Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про заміну стягувача, суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази відступлення Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» прав вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» за договором про надання споживчого кредиту № 323-08 ПОУ Н від 08.07.2005, який укладений між фізичною особою ОСОБА_2 та АКІБ «Укрсиббанк» та відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим 09.08.2005 Савченко С.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим номером 3044, укладеним між іпотекодержателем Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 .
Також суд зазначив, що предметом договорів відступлення права вимоги, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та ОСОБА_1 за кредитним договором на користь фізичної особи у правовдіносинах, у яких характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа, тому правонаступництво фізичної особи у вказаних правовідносинах суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України та підставидля заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні на  ОСОБА_1 відсутні
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України, визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Із системного аналізу значної норми права вбачається, що заміна сторони виконавчого провадження (стягувача у виконавчому листі) її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, внаслідок чого припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги, правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 висловлено правову позицію про те, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. Звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства в Україні (пункт 9 частини першої статті 129 Конституції України).
Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження визначається як завершальна стадія судового провадження. Таке розуміння виконавчого провадження відповідає практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так у пункті 15 рішення ЄСПЛ у справі «Моргуненко проти України» від 6 вересня 2007 року (заява № 43382/02) вказується таке: «Суд зазначає, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Itali) (no. 1) [GC], no. 36813/97, п. 197). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «Естіма Джордж проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Report of Judgments and Decisions 1998-II, п. 35, та, з нових джерел, «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovakia), N 2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року).».
Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.
Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.04.2014 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 323-08 ПОУ Н 08.07.2005 року у загальному розмірі 67 997,56 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 12.01.2012 року становить 543286,92 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 42952,34 долари США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 343180,61 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом – 13145,16 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 105027,20 гривень, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 4552,92 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 36376,93 гривень, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом – 7347,14 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 58702,18 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах судові витрати в сумі 3219,00 гривень на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк».
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 01.12.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.04.2014 залишено без змін.
У провадженні Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) перебуває виконавче провадження № 48050446 з примусового виконання виконавчого листа № 1522/2356/2012, виданого 27.05.2015 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» грошової суми в розмірі 67997,56 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 12.01.2012 становить 543 286,92 гривень, боржник ОСОБА_2 . 
Судом встановлено, що 05.10.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (Цедент) та ОСОБА_1 (Цесіонарій) укладено договір відступлення права вимоги № 05-10/ФК-23, відповідно до умов якого цедент передає, а цесіонарій приймає права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 323-08 ПОУ П від 08.07.2005 року, який укладений між фізичною особою ОСОБА_2 та АКІБ «Укрсиббанк», кредитором за яким є цедент на підставі договору факторингу №05/110/2023 від 05.10.2023 року у розмірі 131540,62 доларів США.
Отже в договорі відступлення права вимоги № 05-10/ФК-23 від 05.10.2023 року зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» є кредитором на підставі договору факторингу №05/110/2023 від 05.10.2023 року.
Пунктом 2.1. договору визначено, що права вимоги за договором, вказаним в пункті 1.1. цього договору, вважаються переданими з моменту сплати цесіонарієм цеденту суму, визначену п. 2.2. цього договору.
В пунктв 2.2. договору зазначено, що вартість права вимоги, що відступається, становить 300000,00 гривень.
Згідно п. 2.4. договору з моменту відступлення права вимоги цедент вибуває з будь-яких правовідносин, які склалися між ним (цедентом) і боржником на підставі договору, зазначеного у п. 1.1. цього договору.
05.10.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (цедент) та ОСОБА_1 (Цесіонарій) підписали акт приймання-передачі прав вимоги на виконання договору відступлення права вимоги №05-10/ФК-23 від 05.10.2023 року.
В акті приймання-передачі прав вимоги зазначено, що Цемент та Цесіонарій визначають, що відступлення прав вимого набуває чинності безпосередньо з моменту підписання ними цього Акта.
Зазначені обставини свідчать про те, що  ОСОБА_1 набула права грошової вимоги за зобов`язанням  ОСОБА_2 , які виникли за договором про надання споживчого кредиту № 323-08 ПОУ П від 08.07.2005 року, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» на підставі договору факторингу №05/110/2023 від 05.10.2023 року, та ОСОБА_2 .
Судом встановлено, що 05.10.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (цедент) та ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ) уклали договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідченим від 09.08.2005 року Савченко С.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим номером 3044. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченком А.В.
Пунктами 1, 1.1. договору визначено, що у зв`язку з укладенням між цедентом та цесіонарієм договору відступлення права вимоги № 05-10/ФК-23 від 05.10.2023 року, цедент передає, а цесіонарій приймає права вимоги за договором іпотеки, посвідченим від 09.08.2005 Савченко С.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим номером 3044, укладеним між іпотекодержателем Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 , відповідно до якого іпотекодержателю було передано в іпотеку: вид нерухоме майно (далі – предмет іпотеки), а саме: квартира; місцезнаходження (адреса) – АДРЕСА_2 ; опис – в цілому складається з трьох житлових кімнат – 1,2,3; кухні – 4, ванної – 5, туалету – 6, коридору – 7, вбуд. Шафа – 8,9, коридору – 10: площа – житлова площа – 38,7 кв.м, загальна площа 60,2 кв.м.
Пунктом 2.1. договору визначено, що права вимоги за іпотечним договором вважаються переданими з моменту переходу від цедента до цесіонарія прав вимоги, що є предметом за договором відступлення права вимоги за кредитним договором і відповідно до договору відступлення права вимоги за кредитним договором, але не раніше моменту зарахування на рахунок цедента вартості прав вимоги відповідно до договору відступлення права вимоги за кредитним договором.
В пункті 1.5 договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки зазначено, що цемент набув право вимога за Іпотечним договором на підстав договору відступлення прав вимоги за вказаним іпотечним договором від 05.10.2023 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченком А.В. за реєстровим № 1405.
Отже, посвідчуючи 05.10.2023 року договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідченим від 09.08.2005 Савченко С.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим номером 3044, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченком А.В. перевірялись документи на підставі яких Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» набуло право вимоги за Іпотечним договором. 
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, дата формування 25.06.2025 року, ОСОБА_1 є іпотекодержателем квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
Отже, посилання суду першої інстанції на відсутність у матеріалах справи доказів правонаступництва Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» прав та обов`язків Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк» у правовідносинах з ОСОБА_2 , які виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту № 323-08 ПОУ Н від 08.07.2005 та договору іпотеки, посвідченого 09.08.2005 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. за реєстровим номером 3044, є помилковим.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина перша статті 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція дійсності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню (див., зокрема постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) зроблено висновок, що «наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника. Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2025 року в справі № 369/13444/20 зроблено висновок, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з ухваленням судового рішення щодо нього чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність актів правосуддя про стягнення заборгованості не припиняє зобов`язань сторін. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Незалежно від того, як сторони договору відступлення права вимоги охарактеризували (найменували) наявне зобов`язання: як таке, що належить кредиторові на підставі правочину, чи таке, що випливає із судового рішення, яким вирішено спір з приводу виконання відповідного правочину, - зазначена обставина не змінює правової природи наявного зобов`язання. У зв`язку із наведеним укладення договору цесії після ухвалення судового рішення так само має наслідком заміну сторони у матеріальних правовідносинах.
Під час розгляду заяви про заміну стягувача у виконавчому листі (сторони виконавчого провадження, сторони у справі) суд не може порушити межі судового розгляду і вийти за межі вирішуваного процесуального питання, констатувати (встановлювати) недійсність договору відступлення прав вимоги, який не є нікчемним згідно з імперативним приписом закону або не визнаний судом недійсним за наслідками вирішення відповідного спору.
Суд має з`ясувати, чи загалом належало первісному кредиторові право вимоги до боржника станом на момент його відступлення, перевірити чинність вимоги на час звернення до суду з відповідною заявою, а також дослідити, чи закон не встановлює заборони на відступлення права вимоги у конкретних правовідносинах.
Колегія суддів враховує те, що договір відступлення права вимоги № 05-10/ФК-23 від 05.10.2023 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (цедент) та ОСОБА_1 , недійсним у встановленому законом порядку не визнавався, тож до нього повністю є застосовною презумпція правомірності правочину.
Однак, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження у зв`язку з тим, що передача права вимоги  ОСОБА_1 на підставі договору відступлення права вимоги № 05-10/ФК-23 від 05.10.2023 року за договором про надання споживчого кредиту № 323-08 ПОУ П від 08.07.2005 року,суперечить ч. 3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України, не врахував дію презумпції правомірності договору про відступлення права вимоги, боржником договір відступлення права вимоги у встановленому законом порядку недійсними не визнавався. Суд не перевірив підстави для заміни стягувача у виконавчих провадженнях як передбачено положеннями ст. 442 ЦПК України. 
Слід зауважити, що як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, в судовому засіданні участь приймав представник божника ОСОБА_2 – адвокат Наседкін О.І., який вважав, що заява ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження підлягає задоволенню. 
За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні постановлена з порушенням норм процесуального права (статей 55, 442 ЦПК України), у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Ураховуючи, що в провадженні Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) перебуває виконавче провадження № 48050446 з примусового виконання виконавчого листа № 1522/2356/2012, виданого 27.05.2015 року Приморським районним судом м. Одеси, ОСОБА_1 набула право грошової вимоги за зобов`язанням ОСОБА_2 ,яке виникло за договором про надання споживчого кредиту № 323-08 ПОУ П від 08.07.2005 року, отже є правонаступником, тому заява ОСОБА_1 про заміну стягувача у виконавчому провадженні № 48050446 підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2025 року скасувати та постановити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про заміну стягувача у виконавчому провадженні його правонаступником задовольнити. 
Замінити стягувача у виконавчому провадженні № 48050446 з примусового виконання виконавчого листа № 1522/2356/2012, виданого Приморським районним судом м. Одеси 27.05.2015 року з Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 02 березня 2026 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко