ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/4294/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 
Провадження апел.суду №11-кп/818/170/26 Доповідач: ОСОБА_2 
Категорія: ч.4 ст. 187 КК України

ВИРОК
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого     - ОСОБА_2 ,
суддів      - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря    - ОСОБА_5 ,
прокурора      - ОСОБА_6 ,
захисника      - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого    - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Слобідської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_9 на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №12023221140000534 від 15.05.2023, -

в с т а н о в и л а :

 
Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2024 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жданівка, Донецької області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з 2019 року фактично мешкав у Свято-Покровському чоловічому монастирі, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який раніше судимим не був, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 КК України, та призначено йому покарання, із застосуванням положень статті 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Згідно статті 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки.
На підставі статті 76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Згідно вироку,  ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що 15.05.2023 приблизно о 09 год. 00 хв., перебуваючи біля приміщення магазину аксесуарів та електронної техніки «LifeCell», що належить ФОП « ОСОБА_10 », який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , достовірно знаючи, що в даному магазині маються матеріальні цінності у вигляді електронної техніки, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на вчинення розбою, тобто нападу з корисливих мотивів та з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для здоров`я особи, цілеспрямовано потрапив через вхідні двері до приміщення магазину «LifeCell», де підійшов до раніше незнайомої йому продавчині магазину ОСОБА_11 та діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України «Про затвердженняУказу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022» в той час, коли ОСОБА_11 , повернулась до нього спиною, щоб відчинити двері вітрини та показати павербанк, лівою рукою обхопив її за шию та стискаючи шию, в наслідок чого ОСОБА_11 було важко дихати, наказав останній закрити вхідні двері магазину на замок, тим самим застосував насильство, яке реально не спричинило шкоду життю, але було небезпечним для життя в момент заподіяння, тобто в момент його застосування створювало реальну загрозу для життя потерпілої. Після чого, ОСОБА_11 , реально сприймаючи погрозу, як загрозу своєму життю та здоров`ю від висловлювань та дій ОСОБА_8 , закрила двері на замок. Далі, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, посадивши на стілець, зв`язав руки ОСОБА_11 та заклеїв їй рот скотчем, подавивши таким чином волю до опору та обмеживши її рух.
Після чого ОСОБА_8 , діставши з-під одягу та погрожуючи в бік потерпілої предметом, замотаним в пакет білого кольору, який ОСОБА_11 сприймала як вогнепальну зброю (пістолет), тим самим погрожуючи застосуванням насилля, що є небезпечним для життя та здоров`я останньої, підійшов до вітрини, з відкіля дістав нааступне майно: мобільний телефон Samsung A04s Green ІМЕІ НОМЕР_1 вартістю 5 305 грн. 00 коп.; мобільний телефон Samsung A04s GreenІМЕІ 358709890555000 вартістю 5 305 грн. 00 коп.; мобільний телефон Samsung A04s ІМЕІ НОМЕР_2 вартістю 5 281 грн. 00 коп.; мобільний телефон Samsung А13Вlаск ІМЕІ НОМЕР_3 вартістю 7 034 грн. 00 коп.; мобільний телефон Alcatel ЗLСhrome ІМЕІ НОМЕР_4 вартістю 4 799 грн. 00 коп.; мобільний телефон Blackview А70 Вlаск ІМЕІ НОМЕР_5 вартістю 4 016 грн. 00 коп.; мобільний телефон Blackview А70 ВlаскІМЕІ 358118631986625 вартістю 4 016 грн. 00 коп.; роутерWi-Fi МF 920 Вlаск ІМЕІ НОМЕР_6 вартістю 2 483 грн. 00 коп.; роутерWi-Fi МF 920 ВlаскІМЕІ 861165030927254 вартістю 2 483 грн. 00 коп.; роутерWi-Fi МF 920 ВlаскІМЕІ 861165030932817 вартістю 2 483 грн. 00 коп.; роутерWi-Fi СРЕ 3s ВlаскІМЕІ 867658050006748 вартістю 2 994 грн. 00 коп.; мобільний телефон Nокіа С31 Міnt ІМЕІ НОМЕР_7 вартістю 4 016 грн. 00 коп.; мобільний телефон Realme С25Y Grеу ІМЕІ НОМЕР_8 вартістю 5 078 грн. 00 коп.; мобільний телефон Realme С30s Вlаск ІМЕІ НОМЕР_9 вартістю 3 492 грн. 00 коп.; мобільний телефон Realme С30s Вlаск ІМЕІ НОМЕР_10 вартістю 3 492 грн. 00 коп.; мобільний телефон Sam А14/128 Вlаск ІМЕІ НОМЕР_11 вартістю 7 262 грн. 00 коп.; ноутбук Inf НОТ 12 РlауВІаск ІМЕІ НОМЕР_12 вартістю 5 369 грн. 00 коп.;ноутбук торгової марки LenovoThinkPad X1 ІМЕІ N3N24RT вартістю 3 749 грн. 50 коп., та склавши зазначене майно загальною вартістю 78 657 грн. 50 коп. в два пакети, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись даним майном на власний розсуд, спричинивши ФОП « ОСОБА_10 », матеріальну шкоду на загальну суму 78 657 грн. 50 коп., тим самим ОСОБА_8 , діючи в умовах воєнного стану здійснив розбійний напад на ОСОБА_11 , погрожуючи останній застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я, а також застосувавши до неї насильство, яке є небезпечним для її життя, заволодів майном ФОП « ОСОБА_10 » на загальну суму 78 657 грн. 50 коп.
Не погодившись з зазначеним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу в якій, просить вирок  Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.02.2024 - скасувати в частині призначення покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме необгрунтованим застосуванням статті 69 КК України та статті 75 КК України, що потягло безпідставне та неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. З мотивувальної частини вироку виключити щире каяття та активне сприяння розкриття злочину, як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 .
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною 4 статті 187 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього майна.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на те, що суд першої інстації призначаючи ОСОБА_8 покарання із застосуванням статті 69 КК України, та звільняючи його від відбуття цього покарання на підставі статті 75 КК України, призначив йому покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості скоєного ним злочину, а саме неповною мірою врахував, що ОСОБА_8 скоїв умисний особливо тяжкий злочин проти власності поєднаний із насильством, який створює в очах громадян та суспільства в цілому, негативне враження безладдя, безкарності, що свідчить про значну суспільну небезпечність скоєного ним злочину. На момент затримання обвинувачений не мав постійного місця мешкання, не був працевлаштований, тобто не мав постійного джерела доходу, неодружений, а отже не має міцних соціальних зв`язків, під час досудового розслідування вину визнавав частково, намагаючись уникнути відповідальності за скоєння особливо тяжкого злочину, відмовився від проведення слідчого експерименту, при цьому, суд безпідставно визнав пом`якшуючою обставиною активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а отже і безпідставно застосував статтю 69 КК України, яка передбачає призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, лише за наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного.
Також прокурор вказує на те, що суд першої інстанції у вироку не навів в чому саме виразилося щире каяття ОСОБА_8 та активне сприяння розкриттю злочину, та належним чином не мотивував свій висновок.
Вважає, що встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення, а також дані щодо особи ОСОБА_8 свідчить про суспільну небезпечність, як самого злочину, вчиненого ним, так і його особи, що унеможливлює виправлення останнього без реального відбуття покарання в умовах ізоляції від суспільства, а призначене ОСОБА_8 покарання із застосуванням статей 69, 75 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок м`якості, що відповідно до положень статті 409 КПК України, є підставами для скасування судового рішення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який частково підтримав подану апеляційну скаргу, просив виключити з мотивувальної частини вироку лише посилання на активне сприяння розкриття злочину, як на обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 в іншій частині в повному обсязі підтримав подану апеляційну скаргу; думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.  
Дії обвинуваченого ОСОБА_12 кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи в апеляційній скарзі не заперечуються, у зв`язку із чим колегія, суддів на підставі частини 1 статті 404 КПК України, їх не перевіряє.
Згідно зі статтею 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 420 КПК України необхідність застосування більш суворого покарання є однією із підстав для скасування судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.
Згідно з вимогами частини 1 статті 421 КПК, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Відповідно до положень статті 439 КПК України, вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді. Їх ігнорування є порушенням процесуального закону, що тягне за собою скасування нового рішення.
Суд апеляційної інстанції частково погоджується з апеляційною вимогою прокурора щодо виключення з мотивувальної частини вироку щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, щире каяття, як обставина, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 була вказана органом досудового розслідування в обвинувальному акті.
Крім того, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, вибачився перед потерпілою, зазначив, що усвідомив свій вчинок та засуджує його, що підтвердив під час апеляційного розгляду.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що врахування судом першої інстанції щирого каяття, як обставини, що відповідно до статті 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, є правильним та виключенню не підлягає.
Колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора про виключення із вироку суду визнання пом`якшуючою покарання ОСОБА_8 обставиною - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, враховуючи наступне.
Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним.
Як вбачається з вироку суду, суд першої інстанції враховуючи обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 – активне сприяння в розкриттю кримінального правопорушення послався на те, що під час досудового розслідування при проведенні слідчого експерименту ОСОБА_8 повідомив про обставини вчинення злочину, та передав викрадені речі органу досудового розслідування, та в судовому засіданні визнав свою вину, з чим не погоджується суд апеляційної інстанції.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 намагаючись уникнути відповідальності та приховати викрадені ним у м. Харкові речі, відправив їх поштою на своє ім`я в м. Хорол Полтавської області, де в подальшому і був затриманий правоохоронними органами, які вилучили у нього викрадене майно, що на думку колегії суддів, виключає активне сприяння обвинуваченим розкриттю злочину. 
Визнання обвинуваченим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.
Крім того, з обвинувального акту не вбачається, що досудовим слідством була встановлена обставина, яка пом`якшує покарання, у вигляді активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про виключення із вироку суду визнання пом`якшуючою покарання ОСОБА_8 обставиною - активне сприяння в розкриттю кримінального правопорушення.
Перевіряючи вирок щодо правильності призначення покарання, судом апеляційної інстанції встановлено неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень статтей 69, 75 КК України.
Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до частини 2 статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані статтею 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною 2 статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Частиною 1 статті 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Верховний Суд у своїх рішеннях, які стосувалися питання правильності застосування положень статті 69 КК України, неодноразово вказував на те, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.
При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення норм статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.
Відсутність у обвинуваченого судимостей, не перебування на спеціальних медичних обліках, наявність тяжких хронічних захворювань, та те, що обвинувачений паралізований, і потребує постійного відповідного лікування, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, не є тими чинниками, які б свідчили про зменшення суспільної небезпечності особи обвинуваченого та беззаперечно давали підстави для висновку про можливість застосування положень статті 69 КК України.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дійшов невмотивованого висновку про можливість застосування положень статті 69 КК України.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України  відноситься до особливо тяжких злочинів, діям обвинуваченого, що передували вчиненню злочину, а саме те, що ОСОБА_8 прийшов до магазину заздалегідь приготовленими скотчем та пакетами, які потім використав під час вчинення злочину для зв`язування потерпілої ОСОБА_11 та складання майна, а також не врахував належним чином наявність у діях ОСОБА_8 корисливих мотивів, відсутність у нього постійного місця проживання та заробітку, вчинення ним активних цілеспрямованих дій які полягали не тільки у погрозах потерпілій під час заволодіння майном на суму 78 657,50 грн, а й у застосуванні небезпечного для її здоров`я насильства, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність, як вчинених діянь, так і особи обвинуваченого.
Виходячи з мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.
Приписами частини 1 статті 75 КК України передбачено, якщо суд, крім визначених законом випадків, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
За змістом цієї норми закону, підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, належним чином мотивоване у вироку, про можливість її виправлення без відбування покарання.
Такий висновок суду повинен ґрунтуватися на відомостях про вчинене особою кримінальне правопорушення, її посткримінальну поведінку, характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки, наявність чи відсутність судимостей тощо. Лише проаналізувавши всі зазначені обставини в сукупності, суд може дійти висновку про наявність підстав для звільнення особи від відбування покарання в умовах застосування положень статей 75, 76 КК України.
З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання із застосуванням статей 69,75 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання і є невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. 
Суд апеляційної інстанції вважає, що без відбування обвинуваченим покарання такі заходи не здатні забезпечити реалізацію визначеної у статті 50 КК України мети, захистити права і свободи інших осіб від протиправних посягань, а відтак застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 положень статті 75 КК України не сприятиме досягненню справедливого балансу між його правами та свободами й інтересами держави та потерпілих у цьому кримінальному провадженні. 
Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності відповідальності, що відповідає вимогам статті 65 КК України.
У зв`язку із наведеним, колегія суддів дійшла висновку про неправильне застосування судом першої інстанції положень статей 69, 75 КК України, тому вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання в порядку пункту 4 частини 1 статті 409, пункту 2 частини 1 статті 413 КПК України, з ухваленням апеляційним судом нового вироку в цій частині, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 420 КПК України.
Призначаючи ОСОБА_8 покарання за частиною 4 статті 187 КК України, колегія суддів враховує, що обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин, під час дії воєнного стану, його поведінку до та після вчинення злочину, обставини, що пом`якшують покарання відповідно до статті 66 КК України, а саме: щире каяття обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відповідно до статті 67 КК України, та вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання в межах санкції частини 4 статті 187 КК України, у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.
На переконання колегії суддів, саме таке покарання відповідатиме принципам співмірності, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, судом апеляційної інстанції не встановлено достатніх підстав для призначення обвинуваченому більш суворої міри покарання, про що просить прокурор, а тому його апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що під час розгляду даного кримінального провадження, як в суді першої інстанції так і під час апеляційного перегляду оскаржуваного вироку, стороною захисту не надано жодної інформації щодо підтвердження тяжкого стану здоров`я обвинуваченого, який перешкоджає йому відбувати покарання в умовах позбавлення волі.
Крім того, під час судового розгляду судами першої інстанції та апеляційної інстанції, ні строною захисту, ні строною обвинувачення не заявлялися клопотання про призначення судово-медичної експертизи щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 з метою з`ясування питання, чи відносяться наявні у обвинуваченого захворювання до «Переліку хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання» (Додаток 13 «Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», пункт І, який затверджений Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України № 1348/5/572 від 15.08.2014 року) та застосування до ОСОБА_8 положень частини 2 статті 84 КК України.
Суд апеляційної інстанції роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_8 , що він не позбавлений можливості звернутись з клопотанням про застосування до нього вимог частини 2 статті 84 КК України, а саме звільнення від покарання за хворобою, до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого він буде відбувати покарання, у разі наявності у нього тяжкої хвороби, що перешкоджатиме відбуванню ним покарання. 

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 407, 409, 413, 418, 420, 421 КПК України,-

у х в а л и л а:

 
Апеляційну скаргу прокурора – задовольнити частково.
Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - скасувати та ухвалити новий вирок у відповідній частині. 
Призначити ОСОБА_8 за частиною 4 статті 187 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років із конфіскацією належного йому майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з дня його фактичного затримання в порядку виконання даного вироку. 
В решті вирок залишити без змін. 
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Касаційного Кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

 
Судді: