Справа № 643/17667/25
Провадження № 2/643/1774/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2026   м. Харків
Салтівський районний суд міста Харкова в складі:
головуючого - судді Семенової Я.Ю.,
за участю секретаря судового засідання – Кашуби Ю.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , поданою в особі представника – адвоката Сердюка Олександра Олександровича до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, - 

у с т а н о в и в :

Стислий зміст позовних вимог та доводів позивача
Позивач ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Сердюка О.О. через підсистему «Електронний суд» звернулася до Салтівського районного суду міста Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 158 457 доларів США, з яких: 150 000,00 доларів США - сума основного боргу, 8 457 доларів США – 3% річних та 1 058 349,52 гривень - інфляційних втрат.
В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачем зазначено, що 22 листопада 2021 року між нею та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гриб Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №1500. Зазначила, що за вказаним договором вона передала відповідачеві грошові кошти в розмірі 3 994 500,00 грн, а відповідач взяв на себе зобов`язання повернути зазначені кошти у строк до 22 листопада 2023 року. Згідно з пунктом 3 договору відповідач взяв на себе зобов`язання у випадку девальвації гривні повернути суму грошей у гривнях, еквівалентну 150 000,00 доларам США. Зауважила, що в період з листопада 2021 року по листопад 2023 року курс гривні до долару США змінився з 27 грн до 36 грн за 1 долар США, що вказує на девальвацію та встановлює обов`язок відповідача повернути суму грошей у гривнях, еквівалентну 150 000,00 доларам США. Зазначила, що сума зобов`язання становить 150 000 доларів США, з яких має вираховуватися 3 відсотки річних – 8 457,53 доларів. Також, як про це зазначає позивач, відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. На момент невиконання договору, за курсом НБУ, сума боргу у перерахунку в національну валюту становила 150 000 Х 36.0453 = 5 406 795 грн. Інфляційні втрати за період з 22.11.2023 по 08.10.2025 становлять 1 058 349,52. 
Аргументи учасників справи
Відповідач процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався, будь-які клопотання та заяви від відповідача до суду не надходили.
Рух справи
Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 15 жовтня 2025 року залишив без руху позовну заяву ОСОБА_1 , установив позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - 10 днів з дня вручення копії ухвали.
Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 24 жовтня 2025 року відкрив провадження у справі, ухвалив розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначив проведення підготовчого засідання.
27 жовтня 2025 року від позивача ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Сердюка О.О. через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про забезпечення позову. 
Згідно з протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду від 28 жовтня 2025 року заяву про забезпечення позову розподілено судді Семеновій Я.Ю.
Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 30 жовтня 2025 року повернув заявникові заяву ОСОБА_1 , подану в особі представника – адвоката Сердюка О.О. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. 
Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 22 грудня 2025 року закрив підготовче провадження у справі, призначив справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи.
Участь у справі сторін та інших учасників справи
Позивач ОСОБА_1 та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та своєчасно, 07 квітня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача – адвоката Сердюка О.О. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника. У поданій заяві представник позивача зазначив про підтримання позовних вимог у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Судові повістки, які направлялися судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулися до суду, як неотримані відповідачем із зазначенням у довідці про причини повернення – «адресат відсутній за вказаною адресою».
За правилами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Беручи до уваги обставини того, що сторони належним чином та своєчасно повідомлялися про дату, час і місце судового засідання, представником позивача надано суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи. 
Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
За правилами ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Як виснував Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2022 року, прийнятій у справі №1519/2-5034/11, провадження №61-175сво21, «згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін».
З урахуванням положень ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, датою рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення – 10 квітня 2026 року. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
22 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів (далі – Договір позики), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Харківської області Гриб Н.М., зареєстрований в реєстрі за №1500, відповідно до п. 1 якого позикодавець ( ОСОБА_1 ) передає у власність позичальникові ( ОСОБА_2 ) грошові кошти в сумі 3 994 500,00 гривень, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів на умовах, визначених цим договором. Цей договір є безпроцентним (а.с. 11-14).
Відповідно до п. 2 Договору позики грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником під час підписання та нотаріального посвідчення цього договору.
Згідно з п. 3 Договору позики в разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України, позичальник зобов`язується повернути суму грошей у гривнях еквівалентну 150000,00 доларів США.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк до 22 листопада 2023 року (п. 4 Договору позики).
Договір позики містить підписи сторін – позикодавця ОСОБА_1 та позичальника ОСОБА_2 . Зміст Договору позики містить зазначення, що вказаний договір підписано у присутності Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гриб Н.М. 
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду
Згідно з частинами першою, третьою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Як це закріплено положеннями частини першої статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За правилами статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ст. 1050 ЦК України).
У постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16 зроблено висновок, що договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Як установлено судом, 22 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Харківської області Гриб Н.М., зареєстрований в реєстрі за №1500, відповідно до якого позикодавець ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 3 994 500,00 гривень, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 таку ж суму грошових коштів на умовах, визначених цим договором. У п. 2 договору позики зазначено, що грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником під час підписання та нотаріального посвідчення цього договору.
Відтак, позивач довела належним чином факт передання відповідачу грошових коштів у сумі 3 994 500,00 гривень. Докази повернення цих коштів відповідачем в матеріалах справи відсутні.
За змістом статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року по справі №500/5194/16, провадження № 14-81цс24, формулюючи висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах, констатувала, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Водночас при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним / приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення.
Як убачається зі змісту п. 3 Договору позики, сторонами погоджено, що в разі девальвації протягом строку дії договору національної грошової одиниці України, позичальник зобов`язується повернути суму грошей у гривнях еквівалентну 150 000,00 доларів США. Відтак, умовами Договору позики сторони визначили грошовий еквівалент в іноземній валюті.
З огляду на наведене вище, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, умов договору та положень чинного законодавства, суд доходить висновку про те, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума боргу за Договором позики від 22.11.2021 в сумі еквівалентній 150 000,00 доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення суду. 
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат суд керується таким.
За правилами частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. 
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 8 457,53 доларів США за період з 22.11.2023 по 08.10.2025 та інфляційні втрати в сумі 1 058 349,52 грн за період з 22.11.2023 по 08.10.2025.
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24 лютого 2022 року до теперішнього часу, включаючи дату постановлення судового рішення.
З огляду на викладене, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат за період з 22 листопада 2023 року по 08 жовтня 2025 року відсутні, а відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. 
Розподіл судових витрат
Згідно з платіжною інструкцією №1.367224737.1 від 22 жовтня 2025 року при пред`явленні позову до суду через підсистему «Електронний суд» позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 12 112,00 гривень.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача на 70,97%, з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 8 595,88 гривень (12112,00 : 100 х 70,97 = 8 595,88).
На підставі викладеного, керуючись ст. 11, 12, 13, 81, 89, 141, 247, 263-265, 279, 280-283 ЦПК України, суд
в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 , поданий в особі представника – адвоката Сердюка Олександра Олександровича до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі, еквівалентному 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення суду.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі в сумі 8 595 (вісім тисяч п`ятсот дев`яноста п`ять) гривень 88 копійок.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 .
Повне судове рішення складено та підписано 10 квітня 2026 року.

Суддя : Я.Ю. Семенова