ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/4342/24  Номер провадження 22-ц/814/761/26	Головуючий у 1-й інстанції Гуменюк Г. М.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Обідіної О. І., Пилипчук Л. І.
за участю секретаря: Ракович Д. Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Антіховича Володимира Володимировича
на заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 листопада 2024 року, ухвалене в місті Лубни під головуванням судді Гуменюк Г. М.
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2024 року представник ТОВ «Коллект центр» звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 501178810 від 28.08.2019 у сумі 100 517,83 грн, понесених судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 3 028 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 грн.
Позовна заява мотивована тим, що 28.08.2019 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти), була укладена угода про надання кредиту в сумі 45 250 грн, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії з лімітом до 200 000 грн. Строк кредиту 48 місяців, термін повернення - 28.08.2023. Процентна ставка за кредитом - 33% річних. 
АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме - надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У свою чергу відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на нього обов`язки перед банком не виконав, порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість у розмірі 100 517,83 грн.
17 травня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та TOB «ФК «Флексіс» було укладено договір факторингу № 2, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за вказаним кредитним договором. 
18 травня 2021 року укладено договір № 18-05/2021, відповідно до якого ТОВ «ФК «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і до відповідача за договором № 501178810.
10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та TOB «Коллект Центр» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і до відповідача за договором № 501178810.
Таким чином, TOB «Коллект Центр» набуло статусу кредитора за кредитним договором № 501178810 від 28.08.2019, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 .
Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 листопада 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь TOB «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 501178810 від 28.08.2019 у розмірі 100 517,83 грн, а також кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 3 028грн та 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду мотивовано неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, що є підставою для стягнення заборгованості у судовому порядку.
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 серпня 2025 року у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Антіховича В. В. про перегляд заочного рішення відмовлено (а. с. 131-132).
В апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - адвоката Антіховича В. В. порушується питання про скасування вказаного судового рішення з підстав неповного з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідач не був повідомлений про судові засідання, а тому він був позбавлений можливості надати суду наявні в нього докази та заперечення, які мають істотне значення для вирішення справи. 
Вказує, зокрема, що нарахована позивачем сума процентів за споживчим кредитом у розмірі 58 346,39 грн не є адекватною та співрозмірною сумі тіла кредиту і суперечить принципам розумності та добросовісності, оскільки внаслідок дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості) у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором. 
Вважає, що проценти за користування кредитом не мають перевищувати 50% суми кредиту, тому відповідно до відомостей, зазначених у позовній заяві, сума процентів має становити 21 085,72 грн. 
Наголошує, що самостійною підставою відмови у позові є те, що Умови договору не погоджені та не підписані апелянтом. В цьому випадку, зазначені умови та правила не є частиною договору, та викладені в них істотні умови договору, не є частиною договору.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Коллект Центр» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу представника відповідача залишити без задоволення.
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
По справі встановлено, що 28 серпня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 501178810, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. 
Оферта та укладення угоди про надання кредиту № 501178810 з додатком № 1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», акцептована АТ «Альфа-Банк», а також Анкета-заява про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» та паспорт споживчого кредиту містять власноручний підпис позичальника ОСОБА_1 та підпис уповноваженого представника й печатку банку, що відповідно до вимог статей 638, 640, 641, 642, 207, 1054, 1055 ЦК України свідчить про укладення кредитного договору з дотриманням обов`язкової письмової форми та узгодження між сторонами усіх його істотних умов.
За умовами даного договору ОСОБА_1 було надано кредит готівкою в сумі 45 250 грн на споживчі цілі у спосіб переказу грошових коштів на рахунок № НОМЕР_1 із встановленням фіксованої процентної ставки за кредитом - 33% річних та строку кредитування - 48 місяців, до 28.08.2023.
Факт отримання кредитних коштів відповідачем у сумі 45 250 грн підтверджено меморіальним ордером № 636167 від 28.08.2019 та виписками по особовим рахункам за період з 28.08.2019 по 15.05.2021.
У порушення вимог статей 526, 527, 530, 1054 ЦК України свої зобов`язання за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав, у терміни, встановлені договором, суму одержаного кредиту не повернув.
17 травня 2021 року АТ «Альфа-Банк» та TOB «ФК «Флексіс» уклали договір факторингу № 2, відповідно до якого TOB «ФК «Флексіс» набуло належне АТ «Альфа-Банк» право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку № 1-1 до договору, зокрема і до ОСОБА_1 за договором № 501178810 від 28.08.2019 на суму заборгованості 71 045,20 грн.
18 травня 2021 року між ТОВ «ФК «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 18-05/2021, відповідно до якого ТОВ «ФК «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників. 
Згідно з Додатком 1-1 до Договору факторингу № 18-05/2021 від 18.05.2021 до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло в тому числі право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором № 501178810 від 28.08.2019 на суму заборгованості 71 045,20 грн.
10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та TOB «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 501178810 від 28.08.2019 на суму заборгованості 93 998,01 грн, що вбачається з Реєстру боржників, який є Додатком № 3 до договору № 10-03/2023/01 від 10.03.2023.
Таким чином, на підставі статей 512, 514, 1077 ЦК України до ТОВ «Коллект Центр» перейшли усі права та обов`язки первісного кредитора - АТ «Альфа-Банк» за кредитним договором № 501178810 від 28.08.2019, укладеним з відповідачем ОСОБА_1 , в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову TOB «Коллект Центр», суд першої інстанції обґрунтовано виходив з факту прострочення боржника за кредитним договором, що апелянтом по справі не заперечується.
Разом з тим, при визначені суми заборгованості суд не врахував, що згідно з усталеними правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними, зокрема у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (№ 14-10цс18), після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Як вбачається з позовних вимог та наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 10.09.2024, до суми загальної заборгованості у 100 517,83 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача, TOB «Коллект Центр» також було включено проценти за кредитом в сумі 6 519,82 грн, нараховані за період з 10.03.2023 по 10.09.2024, що виходить за межі строку кредитування, який закінчився 28.08.2023 і після цієї дати позивач втратив право на проценти за правомірне користування позичальником кредитними коштами, а згідно пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного стану у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу. 
Судом першої інстанції також не було перевірено правильність нарахування позивачем процентів за користування кредитом протягом строку кредитування, до яких позивачем було включено суму комісії за обслуговування кредиту у розмірі 11 918,85 грн, що визнано представником позивача у судовому засіданні в апеляційному суді.
При цьому, позовних вимог про стягнення комісії, як складової заборгованості за спірним кредитним договором, відповідно до вимог статті 13 ЦПК України позивач не заявляв і підстав для нарахування комісії суду не довів.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
У частині другій статті 8 вказаного Закону зазначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Разом з тим, встановлений Законом порядок укладання договору про споживчий кредит та Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджені постановою Правління Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49, передбачають обов`язковість надання банком споживачу інформації про споживчий кредит у виді детального розпису складових загальної вартості кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
У справі, що переглядається апеляційним судом, умовами укладеного кредитного договору передбачено сплату позичальником комісії за обслуговування кредиту у розмірі 1,80% від суми кредиту (пункт 1 розділу «Умови споживчого кредиту» договору про надання кредиту № 501178810). Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, по 814,50 грн щомісячно, а всього 39 096 грн за весь строк кредитування, передбачена у Додатку № 1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг». 
Однак у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».
Позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору.
За таких обставин положення пункту 1 розділу «Умови споживчого кредиту» та Графіку платежів щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» та підстави для стягнення додаткових витрат за спірним кредитним договором, крім процентів за користування кредитом у межах строку кредитування, відсутні, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув. 
Отже, стягненню з відповідача підлягають проценти за договором, нараховані станом на 28.08.2023, у зв`язку з чим оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні зі зменшенням суми стягнутої з відповідача заборгованості.
Відповідно до частин першої, другої, тринадцятої статті 141 ЦПК України змінюючи рішення або увалюючи нове, апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В іншій частині доводами апеляційної скарги представника відповідача висновки суду першої інстанції не спростовуються.
Виходячи з презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо несправедливих умов договору про споживчий кредит, оскільки укладений між сторонами кредитний договір в установленому законом порядку недійсним не визнавався, а норми Законів України «Про споживче кредитування» та «Про захист прав споживачів» не встановлюють нікчемність положень договору у разі включення у договір із споживачем несправедливих умов, визначених статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів». 
Такі умови є підставою для оспорювання договору споживчого кредиту відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, що по справі не встановлено. 
Правові висновки Верховного Суду щодо стягнення непропорційно великої суми відсотків, на які посилається в апеляційній скарзі представник відповідача, ґрунтуються на інших фактичних обставинах справи, які не є подібними спірним правовідносинам, та не підлягають врахуванню при вирішенні даної справи.
За своєю правовою природою проценти за кредитом входять до складу кредитного зобов`язання та обов`язок позичальника сплатити проценти за надані йому грошові кошти (кредит) є істотною умовою кредитного договору відповідно до Цивільного кодексу України та вимог статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». 
Уклавши вказаний кредитний договір, відповідач погодився на сплату процентів у визначеному договором розмірі - 33% річних з поступовим зменшенням процентів у разі належного виконання ним своїх зобов`язань до 28% річних за період з 12-го по 23-й місяць користування кредитом та до 23% річних за період з 24-го по 48-й місяць користування кредитом. Своїм правом на відмову від договору про споживчий кредит відповідно до статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» він не скористався, кредитний договір в установленому порядку не оспорював та презумпцію його правомірності не спростував, тому стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитом протягом строку кредитування за встановленою у договорі процентною ставкою відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Антіховича Володимира Володимировича задовольнити частково.
Заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 листопада 2024 року змінити.
Зменшити суму заборгованості за кредитним договором № 501178810 від 28 серпня 2019 року, стягнуту з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», з 100 517,83 грн до 86 598,90 грн.
Змінити розподіл судових витрат. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» 2 608,62 грн витрат зі сплати судового збору та 2 584,50 грн правничої допомоги.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» на користь ОСОБА_1 629,07 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Зобов`язати ОСОБА_1 сплатити Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» різницю у розмірі 1 979,55 грн судового збору, звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. 
В іншій частині рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя        С. Б. Бутенко

Судді          О. І. Обідіна

Л. І. Пилипчук