Заводський районний суд м. Запоріжжя 

Справа № 332/281/21
Провадження №: 2/332/9/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2026 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді - Марченко Н.В.,
при секретарі – Петракея Р.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Заводського району до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,-
ВСТАНОВИВ:
Концерн «МТМ» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Заводського району звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Концерн "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну «МТМ» Заводського району в період з 01.11.2013 року по 01.01.2021 року надав послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі належним чином не здійснювали оплату за отримані послуги, у зв`язку з чим, виникла заборгованість на загальну суму 59449 грн. 30 коп. У позові позивач посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість у розмірі 59449 грн.30 коп. та понесені судові витрати.
Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2021 року позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Заводського району до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги - задоволено у повному обсязі.
01.12.2021 року до суду із заявою звернулася ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення по вищезазначеній цивільній справі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вказане заочне рішення було ухвалено за її відсутності, про яке вона дізналася ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, судові повістки вона не отримувала, що позбавило її реалізувати свої процесуальні права у судовому засіданні. Як зазначає заявник позовну заяву подано із порушення строку позовної давності. За таких підстав, у заяві заявник просить поновити строк звернення із заявою про перегляд заочного рішення та скасувати заочне рішення.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.01.2022 заочне рішення від 09.03.2021 року, ухвалене за результатами розгляду цивільної справи за позовом Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Заводського району до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги – скасовано. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження.
11.03.2022 від представника позивача надійшли письмові пояснення щодо застосування строків позовної давності, в яких зазначено, що згідно наданого розрахунку заборгованості у жовтні 2018 року відповідачами здійснено оплату в сумі 1200,00 грн., що свідчить про визнання ними боргу. Отже, перебіг позовної давності за щомісячними платежами за період з 01.11.2013 по 26.01.2028 перервався в момент здійснення відповідачем вищезазначеного платежу.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21.03.2023 провадження у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Заводського району до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги зупинено до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2026 поновлено провадження по цивільній справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Заводського району до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги. Призначено справу до судового розгляду.
У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 проти задоволення вимог відносно неї заперечувала, з підстав того, що за спірною адресою вона не проживала з лютого 2011 року по теперішній час, а отже не отримувала надані послуги. Крім того, просила суд застосувати строк позовної давності.
Дослідивши докази по справі, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно дост.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Відповідно до вимогст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно дост.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За змістом ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Концерн «Міські теплові мережі» ( станом на дату подання позовної заяви - що Концерн «Міські теплові мережі» " в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Заводського району ) є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.
Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо. (п. 2.2 Статуту).
Судом встановлено, що Концерн «МТМ» надавав відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 з 01.11.2013 по 01.01.2021.
Квартира АДРЕСА_2 , знаходиться в багатоквартирному житловому будинку та підключена до мережі централізованого опалення.
Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку.
Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться квартира АДРЕСА_2 , підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону відповідно до яких Позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі. Зазначені рішення знаходяться в загальнодоступному місці, а саме на офіційному сайті Запорізької міської ради та Концерну «Міські теплові мережі».
Обов`язок споживача сплачувати за комунальні послуги закріплений у Житловому кодексі України(ст. 67, 68). Відсутність між сторонами договору на надання послуг централізованого опалення не є підставою для несплати за надані Концерном «МТМ» послуг, оскільки обов`язок оплати випливає з Закону.
Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до відповідачів, як споживачів послуг є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.
Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 19-1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Стаття 526ЦК України визначає, що зобов`язанням, підстави виникнення яких були передбачені вст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦКУ, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються.
Згідно зі ст.610ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань, якщо він не приступив до виконання зобов`язанням або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1ст.625 ЦК України).
Згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради №4376_01-71 від 02.02.2021 відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 03.02.1988 по теперішній час.
Згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради №4377_01-71 від 02.02.2021 відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 03.02.1988 по теперішній час.
Згідно пункту 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630 (надалі-Правила №630), які діяли під час виникнення спірних правовідносин вказано, що Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.
Пунктом 18 Правил № 630 зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем.
Правилами та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 року передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між Виконавцем та Споживачем відповідного договору.
Пунктом 8 Правил встановлюється, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Згідно ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (надалі - Закону) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.
Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.
З урахуванням наведених вище норм права, зобов`язання по оплаті послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання несе користувач/власник житлового будинку/квартири, як споживач цих послуг.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії за вище вказаною адресою та користувалися послугами позивача у період з 01.11.2013 по 01.01.2021, а тому навіть при відсутності письмового договору на їх ім`я та при фактичному отриманні послуг вони повинні проводити оплату за спожиті послуги з централізованого опалення, з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання.
На підтвердження вартості надання послуг та отримання таких споживачем, Концерн «МТМ» надав розрахунки заборгованості за надані послуги по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відповідно до якого за період з 01.11.2013 по 01.01.2021 нараховано 66528,69 грн.; загальна сума оплат – 2642,36 грн.; розмір субсидій – 4437,03 грн.
Отже, заборгованість за період з 01.11.2013 по 01.01.2021 складає 59449,30 грн., що також підтверджується наданою позивачем довідкою щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії та постачання гарячої води .
До позовної заяви був доданий розрахунок суми заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 у вигляді роздруківки особового рахунку відповідачів, в якому зазначені нарахування окремо по кожній складовій наданих послуг, а саме: вартість опалення, ГВП і т.п.. Також в зазначеному розрахунку відображені всі здійснені відповідачами за спірний період оплати) та, відповідно сума, що підлягає оплаті з боку Відповідачів - заборгованість за надані послуги. Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви не суперечить положенням цивільного процесуального законодавства України, адже нормами ЦПК не передбачено вимоги, відповідно до яких повинен бути оформлений розрахунок заборгованості.
Із витягу із особового рахунку видно, що до жовтня 2018 року відповідачі періодично вносили платежі за послуги теплопостачання, ГВП, проте не у повному обсязі. З жовтня 2018 року оплати припинилися.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачам надавався строк на надання до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову, але відзив до суду не надходив. Відповідачі не спростували наданий Концерном «МТМ» розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов`язок передбачений ст.ст.12,13 ЦПК України.
Отже, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд визнає його правильним, а також враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачами не спростовано належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативного розрахунку.
Заперечень з боку споживачів на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води на адресу Концерну в установленому порядку не надходило.
На підставі частини першої статті 64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
Згідно із частиною 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
З огляду на те, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за послуги відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачами було здійснено заходи по повному погашенню заборгованості, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог та задоволення позову у повному обсязі.
Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що вона з квітня 2012 року не проживає в даному приміщенні, а лише зареєстрована, а відтак не зобов`язана оплачувати послугу за вищевказаною адресою, якою не користується, з огляду на таке.
На підтвердження вказаних доводів відповідач надав суду довідку заступника голови ОСББ «Штурмова, 9», відповідно до якої ОСОБА_4 фактично проживала за адресою: АДРЕСА_3 з квітня 2012 року по жовтень 2022 року с сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та довідку голови правління ОСББ «Дніпровські каштани» А.С. від 01.03.2026 №32, згідно якої ОСОБА_4 фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_4 разом з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з жовтня 2022.
Статтями 78, 79 ЦПК України, якими передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Законом України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг, а індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ч. 3 ст.9, п. 6 ч. 1 ст.1вказаногоЗакону).
Відповідно до статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.
При цьому, згідно з п.п. 29, 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005, які діяли до 01.05.2022 року, у споживача є право, а у надавача послуг кореспондуючий обов`язок, зменшувати розмір плати за послуги у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з фактичного місця проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).
Крім того відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21липня 2005року №630, централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.
Згідно пункту 24 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Також, відповідно до абзацу 2 пункту 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 № 830, споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб.
Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст.7Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження.
Зазначена норма закону виключає право на не оплату вартості такої комунальної послуги, як постачання теплової енергії.
Частиною першою статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Аналіз наведених положень закону вказує на те, що надавач послуг має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг як від власника квартири, так і від будь-якої іншої особи, яка зареєстрована або проживає у цій квартирі. При цьому, позивач має право вимагати виконати обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг разом від всіх осіб, які зареєстровані в квартирі, або від однієї особи.
Таким чином, для того, щоб відступити від правила по замовчуванню щодо наявності у особи, місце проживання якої законно зареєстровано у квартирі, в якій надаються комунальні послуги, обов`язку по їх оплаті, така особа має подати надавачу послуг відповідну заяву з доказами, що підтверджують її відсутність в такому житлі, що за обставин цієї справи не мало місця та відповідачем у відзиві не спростовується. В протилежному випадку у надавача послуг є законні підстави виставляти вимогу про їх оплату усім особам, місце проживання яких зареєстровано у квартирі, що відповідатиме приписам ст. ст.64,156 ЖК України
Твердження відповідача ОСОБА_2 щодо постійного проживання у спірний період за адресою: АДРЕСА_3 та не користування наданими позивачем послугами суд вважає неприйнятними, оскільки матеріали справи не містять даних на час вирішення спору щодо вчинення відповідачем дій, спрямованих на відмову від користування послугами Концерну. Відповідач від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлявся, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, останнім не надано.
Відповідач ОСОБА_2 не надала суду доказів того, що вона зверталася до позивача із заявами, в яких повідомляла про факт свого не проживання у вказаній квартирі у спірний період. Крім того, тимчасова відсутність за місцем реєстрації не звільняє споживача від сплати комунальних послуг, зокрема теплової енергії.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою6 АДРЕСА_1 з 03.02.1988 по теперішній час, в яку надав послуги позивача, відтак в силу наведених вище норм Закону несе солідарну відповідальність на рівні з іншими зареєстрованими особами за зобов`язаннями з оплати послуг з централізованого опалення та постачання теплової енергії, постачання гарячої води і відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на неї покладено обов`язок по оплаті наданих послуг, нарахованих за адресою її реєстрації.
До того ж, відповідач залишилася зареєстрованою за вказаною адресою, питання про зняття з місця реєстрації нею не порушувалося, тобто фактично зберігала за собою право на проживання у ньому.
Отже, доводи ОСОБА_2 , що вона не проживає за місцем реєстрації не спростовує її обов`язку по оплаті наданих послуг.
Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_2 є належним відповідачем по справі та споживачем послуг, який не виконував належним чином свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг, у зв`язку з чим позивач як надавач послуг в силу приписів частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати послуг з централізованого опалення та постачання теплової енергії від відповідача ОСОБА_2 . 
У постанові Запорізького апеляційного суду від 02.12.2025 Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ погодився з аналогічними висновками суду першої інстанції у справі №  335/7218/24.
Розмір заборгованості за житлово-комунальні послуги відповідачами не оспорювався.
Під час розгляду справи відповідачем ОСОБА_2 заявлено про застосування строків позовної давності до позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі».
Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, а також наявності підстав для застосування строку позовної давності в рамках даної справи, суд виходить з наступного.
Так, згідно розрахунку заборгованості, який відповідачем належними та допустимими доказами не спростований, Концерн «Міські теплові мережі» нарахував заборгованість за централізоване опалення та постачання гарячої води, постачання теплової енергії та постачання гарячої води за період з 01.11.2013 по 01.01.2021.
З позовом про стягнення вказаної суми заборгованості позивач звернувся до суду 26.01.2021.
Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).
Згідно з ч. 1ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).
Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.
Як встановлено судом, відповідач зобов`язаний щомісяця здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги, а відтак вказані зобов`язання відповідача з оплати житлово-комунальних послуг виникали щомісяця. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць.
З розрахунку, долученого Концерном «МТМ» до позовної заяви, встановлено, що за період заборгованості з 01.11.2013 по 01.01.2021 відповідачами були здійснені наступні оплати в рахунок заборгованості:
-у січні 2014 року при нарахуванні за опалення 208,60 грн. – 127,72 грн.;
-у лютому 2014 року при нарахуванні за опалення 191,24 грн. – 208,63 грн.;
-у березні 2014 року при нарахуванні за опалення 123,11 грн. – 191,24 грн., за централізоване ГВП 0,00 грн. – 54,94 грн. всього : 246,18 грн.;
-у квітні 2014 року при нарахуванні за опалення 47,64 грн. – 388,39 грн. , за централізоване ГВП 726,33 грн. – 30,00 грн., всього: 418,39 грн.;
-у травні 2014 року при нарахуванні за опалення 0,00 грн. – 130,26 грн., за централізоване ГВП 51,15 грн. – 51,39 грн., всього: 181,65 грн.; 
-у жовтні 2014 року при нарахуванні за опалення 14,68 грн. – 100,00 грн.;
-у листопаді 2014 року при нарахуванніза опалення 290,02 грн. – 108,64 грн., за централізоване ГВП 0,00 грн. – 51,15, всього: 159,79 грн.;
-у жовтні 2018 року при нарахуванніза опалення 0,00 грн. – 400,00 грн., централізоване ГВП 1610,79 грн. – 800,00 грн. всього: 1200,00 грн.
У відповідності до приписів ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.
Верховний Суд в постанові від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.
Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 17.02.2021 у справі №760/16111/15-ц, від 07.04.2021 у справі № 301/1310/16-ц, від 14.04.2021 у справі №759/16720/16-ц.
Здійснення відповідачами платежів в більшому розмірі, аніж було нараховано відповідно, свідчить про визнання відповідачами боргу за попередній період.
Останній такий платіж, що перевищував нараховану суму за місяць за опалення, був здійснений у жовтні 2018 року - 400,00 грн. при нарахуванні 0,00 грн. Відтак, відповідачами перервано строки позовної давності. А тому кінцевий строк звернення до суду жовтень 2021 року.
Разом з наведеним вище, з урахуванням п. 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби СОVID-19» від 30.03.2020 № 540-IX, що набрав чинності 02.04.2020, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» (зі змінами та доповненнями), а також постановою Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами та доповненнями), в Україні встановлено карантин з 12.03.2020, що діє і на день винесення судом рішення, адже дію карантину продовжено до 30.04.2023. Відтак, позовна давність на території України подовжується на строк дії карантину.
З урахуванням усіх вищенаведених норм чинного законодавства, беручи до уваги, що строки позовної давності продовжено, вимоги відповідача ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності слід залишити без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 89 ЦК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд, оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи та сукупність наданих сторонами доказів у їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, вважає, що відповідачі, як споживачі комунальних послуг, в порушення вищевказаних норм діючого законодавства неналежним чином виконували свої зобов`язання щодо оплати спожитих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому позов Концерну «МТМ» підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.
Керуючись ст.. ст.. 64, 67, 68 ЖК УРСР, 526 ЦК України, 141, 263-265, 280-284, 288 ЦПК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», суд -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги – задовольнити.
Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» ( ЄДРПОУ: 32121458) суму заборгованості за комунальні послуги в сумі 59449 гривень 30 копійок.
Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» ( ЄДРПОУ: 32121458) понесені судові витрати в розмірі по 1135 грн.00 коп. з кожного.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Повний текст рішення складений 06.04.2026.

Суддя         Н.В. Марченко