Номер провадження: 22-ц/813/104/26 
Справа № 947/23914/20
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.
за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу, на рішення Тарутинського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Тончевої Н.М. 07 грудня 2024 року у смт Тарутине Одеської області, –
встановила:

У серпні 2020 року представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з останнього на користь позивача суму завданої майнової шкоди у розмірі 18467,57 грн., витрати на оплату судового збору, витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.
Свої вимоги ФОП ОСОБА_1 мотивував тим, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_3 було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 6363521-02-16-01 від 13 листопада 2018 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу марки «Chery E 5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
15 грудня 2018 року в м. Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки «Chery E 5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під управлінням водія ОСОБА_3 та автомобіля марки «Mazda 6» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під управлінням ОСОБА_2 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ СК «ВУСО» автомобіль марки «Chery E 5».
Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 12 березня 2019 року особою, винною у настанні ДТП, визнано ОСОБА_2 , та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Згідно Рахунку-фактури № АО-00004247 від 18 грудня 2018 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля марки «Chery E 5» становить 18467 грн. 57 коп.
На виконання умов договору страхування ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило Страхувальнику ОСОБА_3 суму страхового відшкодування в розмірі 18 467 гривень 57 копійок.
Отже, на думку позивача, після виплати страхового відшкодування у ПрАТ «СК «ВУСО» виникло право вимоги до ОСОБА_2 про відшкодування завданої шкоди.
15 липня 2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір цесії №15/07/2020 про відступлення права вимоги, згідно якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, зокрема за договором страхування № 6363521-02-16-01 від 13 листопада 2018 року.
Таким чином, після укладення договору про відступлення права вимоги, позивач вважав, що у нього виникло право вимоги до ОСОБА_2 про відшкодування завданої шкоди.
Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 07 грудня 2021 року у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 було відмовлено.
В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач наголошує, що у чинному законодавстві термін «суброгація» у страхуванні застосовується лише у Кодексі торговельного мореплавства, таким чином, суброгація може застосовуватись тільки до правовідносин у сфері морського страхування. Отже, спірні правовідносини є саме регресним зобов`язанням, а не суброгацією.
Крім того, у даному випадку потерпілий був позбавлений права звернутися до МТСБУ за відшкодуванням збитків, оскільки його вимоги були покриті страховим відшкодуванням за Договором добровільного страхування майна.
Сторони про розгляд справи на 10 лютого 2026 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились. 
Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ФОП ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
У ч. 1 ст. 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як вбачається з матеріалів справи, між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_3 було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 6363521-02-16-01 від 13 листопада 2018 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу марки «Chery E 5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.7-10).
15 грудня 2018 року в м. Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки «Chery E 5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під управлінням водія ОСОБА_3 та автомобіля марки «Mazda 6» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під управлінням ОСОБА_2 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ «СК «ВУСО» автомобіль марки «Chery E 5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 березня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у настанні ДТП, та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с.39-40).
Згідно Рахунку-фактури № АО-00004247 від 18 грудня 2018 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля марки «Chery E 5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 18467 грн. 57 коп. (а.с.22).
На виконання умов договору страхування, ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило Страхувальнику ОСОБА_3 суму страхового відшкодування в розмірі 18467 грн. 57 коп.
Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ «СК «ВУСО» у відповідності до ст. 25 Закону України «Про страхування» на підставі заяви Страхувальника ОСОБА_3 про виплату страхового відшкодування від 17 грудня 2018 року (а.с.19-20), страхового акту огляду автомобіля марки «Chery E 5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 від 13 листопада 2018 року (а.с.10-11), страхового акту №00136-02 від 08 січня 2019 року (а.с.23).
Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування, ПрАТ «СК «ВУСО» зарахувало на рахунок ТОВ «Автогруп-Одеса» страхове відшкодування у розмірі 18467 грн.ь 57 коп. для проведення робіт по відновлювальному ремонту застрахованого автомобіля марки «Chery E 5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 згідно Договору про співробітництво №1/18-16 від 13 серпня 2018 року (а.с. 25), що підтверджується Довідкою – підтвердженням заліку страхового відшкодування (а.с.24).
15 липня 2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір цесії №15/07/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, зокрема за договором страхування № 6363521-02-16-01 від 13 листопада 2018 року (а.с.28-33).
Таким чином, предметом даного позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 18467 гривень 57 копійок.
Учасники справи, у даному випадку, мають декілька зобов`язань :
- договірне зобов`язання між ПрАТ «СК «ВУСО» і потерпілою ОСОБА_3 - за договором добровільного майнового страхування;
- договірне зобов`язання між позивачем і потерпілою ОСОБА_3 - за договором відступлення права вимоги;
- деліктне зобов`язання між потерпілою та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП.
З матеріалів справи вбачається, що на дату вчинення цієї пригоди відповідач ОСОБА_2 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно ч. 3 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.
Згідно ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.
Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом.
Згідно п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до п. 41.4 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди, а також банківських витрат МТСБУ при здійсненні регламентних виплат.
Згідно п. 38.2.1. ст. 38 Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідач ОСОБА_2 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то саме МТСБУ має відшкодувати завдану ним шкоду, як страховик.
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до п. 38.2 ст. 38 Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
До страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил ст. 993 ЦК.
Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Отже, ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону, з одного боку, і ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.
Тому, під час розгляду справи не слід ототожнювати правовідносини регресу, регулювання яких здійснюється ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону, з правовідносинами суброгації, які регулюються ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».
Суброгація є одним із видів уступки права, який полягає в тому, що до нового кредитора, який реально виконав зобов`язання у вигляді сплати грошей, переходить право вимагати відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдану шкоду.
Згідно зі ст. ст. 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.
Такий правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.
Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.
Водночас регресом є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту ст. ст. 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні. При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.
Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 910/2603/17.

При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст.1191 ЦК), а також ст. 38 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК і ст. 27 закону «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, то з урахуванням положення ст. 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.
Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2019 року у справі №200/13392/13-ц.
Враховуючи викладене, колегія суддів зауважує, що виключно у МТСБУ повинно було виникнути право вимоги до відповідача, як до винної особи, в розмірі понесених витрат, тобто в порядку регресу, оскільки дана особа на момент ДТП не мала договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Однак, у зазначеній справі МТСБУ як страховик відповідача (завдавача шкоди) не набуло право регресу до останнього. Таке право МТСБУ могла би набути, відшкодувавши потерпілій завдану їй шкоду, а також за наявності умов, визначених статтею 38 вказаного Закону.
Таким чином, оскільки ОСОБА_2 не є особою, яка порушила права позивача, та є неналежним відповідачем у даній справі, а суд не може самостійно замінити відповідача на належного - МТСБУ, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю.
Доводи апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 про те, що у чинному законодавстві термін «суброгація» у страхуванні застосовується лише у Кодексі торговельного мореплавства, таким чином, суброгація може застосовуватись тільки до правовідносин у сфері морського страхування, а отже, спірні правовідносини є саме регресним зобов`язанням, а не суброгацією, є безпідставними, оскільки правовідносини суброгації регулюються ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».
Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду першої інстанції, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
При цьому, судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 07 грудня 2021 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, - 

постановила:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 07 грудня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 19 березня 2026 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе