Номер провадження 2/754/4358/26
Справа №754/12337/25

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України

19 лютого 2026 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Буша Н.Д.,
секретаря с/з Поліщук Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В: 

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою суду від 05.08.2025 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.
03.12.2025 року від представника Органу опіки та піклування Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації Алексійчук Н. на адресу суду надійшов висновок Сужби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав №102-6153 від 02.12.2025 року.
Ухвалою суду від 27.01.2026 року закрито підготовче засідання у вказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач, звертаючись до суду, обрунтовує свої вимоги тим, що 28.07.2012 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась спільна дитина - син ОСОБА_3 . Сімейне життя не склалось та 12.11.2013 року судовим рішення шлюб було розірвано. На аліменти позивач не подавала, відповідач казав, що буде добровільно платити гроші. Після анексії півострова Росією, позивач разом з дитиною виїхала на материкову частину України. З січня 2015 року оселилась у місті Києві, знову одружилась, змінила прізвище на « ОСОБА_1 », народила ще двох дітей. Разом їх родина мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Біологічний батько її сина ніколи їм не цікавився. Відповідач ніколи не вітав дитину зі святами ні особисто, ні телефоном. Син не пам`ятає як виглядає його батько. Після виїзду з Криму позивач не знає ні його телефону, ні місця мешкання. Однак наявність «батька» в свідоцтві про народження та актовому записі призводять до багатьох труднощів у житті позивача та житті дитини при зверненні до органів державної влади, місцевого самоврядування, звернення до лікарів та обстежень в межах стаціонару. Чоловіка позивача син сторін називає «батьком». В подальшому чоловік позивача має намір всиновити ОСОБА_5 , бо фактично виростив його з малеча та вважає його своїм сином не відрізняючи від інших їх спільних дітей. Тому позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом.
Позивач подала до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся в порядку вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки за отриманою судом інформацією щодо реєстрації місця проживання відповідача місце знаходження останнього невідоме. 
Від представника третьої особи в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у їх відсутності.
Суд вважає за можливим проводити розгляд справи на підставі наявних в ній доказів без участі сторін.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки відповідач не з`явився на судовий розгляд справи, хоча був завчасно повідомлений, причини його неявки судом визнані неповажними, крім цього, відзиву на позов у визначений ухвалою суду строк відповідач не надав, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.07.2012 року, який рішенням Київського районного суду міста Сімферополя від 12.11.2013 року було розірвано.
В період шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 .
Позивач 10.06.2020 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , змінивши своє прізвище на « ОСОБА_1 ».
Дитина сторін проживає з матер`ю, вітчимом - ОСОБА_6 та їх спільними дітьми - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
За вказаною адресою спеціалістом Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації спільно та фахівцем із соціальної роботи Деснянського районного в місті Києві центру соціальних служб було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання та встановлено, що що умови для поживання та виховання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , створені. Для дитини виділено окрему кімнату, де наявне спальне ліжко, письмовий стіл, комод, шафа для зберігання одягу, також наявні дитячі речі відповідно до віку та потреб дитини.
Відповідно до характеристики, наданої спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів № 250 з поглибленим вивченням математики Деснянського району міста Києва дитина сторін, ОСОБА_3 , навчається в школі з першого класу, характеризується позитивно. Шкільним життям ОСОБА_5 у 5 та 6 класах цікавилась мати, ОСОБА_1 . Батьківські зустрічі у 5 та 6 класах регулярно відвідували мати і вітчим, ОСОБА_6 . Контроль за відвідуванням ОСОБА_5 навчальних занять у 5 та 6 класах здійснює мати. Батько, ОСОБА_2 , з класним керівником, Малишенко Ю.М. , на зв`язок не виходив, на батьківських зустрічах не з`являвся. 
Дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 обслуговується в Комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Деснянського району міста Києва, має заключену декларацію з лікарем-педіатром Коваленко Н.М . Мати дитини і вітчим, ОСОБА_6 , звертались за медичною допомогою щодо стану здоров`я дитини, виконували рекомендації та лікування у повному обсязі. Профілактичні візити були регулярні, огляди проводились у супроводі матері та вітчима. Дитина отримувала належний огляд та лікування в домашніх умовах. Батько дитини ніколи не звертався до лікаря-педіатра стосовно стану здоров`я дитини, не був присутній на оглядах та не комуні кував через месенджері та телефонний зв`язок, що підтверджується відповідною довідкою лікаря-педіатра Макодрай Н.В .
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з вимогами ст. 150 СК України, встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно викладеного у висновку служби у справах дітей та сім`ї Деснянської в місті Києві державної адміністраціїпро доцільність позбавлення батьківських прав № 102-6153 від 02.12.2025 року слідує, що: «Батько дитини, ОСОБА_2 , згідно з Реєстру територіальної громади м. Києва, по місту Києву зареєстрованим не значиться. Згідно матеріалів позовної заяви останнє відоме місце проживання батька дитини, ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , що наразі є тимчасово окупованою територією України. Контактний телефон батька дитини відсутній. До Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_2 не з`являвся, по суті позовних вимог пояснення не надавав…
... діючі виключно в найкращих інтересах дитини Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав батька ОСОБА_2 стосовно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .».
Нормою ст. 150 СК України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлений обов`язки батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Так, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, відповідно до положень якої мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року роз`яснює, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, а ін.), що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують своїх батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи зокрема ставлення батьків до дітей. 
Пункт 16 зазначеної Постанови роз`яснює, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. 
Пункт 17 зазначеної Постанови роз`яснює, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).
Згідно частини 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсний обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина 5 статті 19 СК України).
При цьому, суд може не погодитись із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина 6 статті 19 СК України).
Статтею 165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, по досягненню чотирнадцяти років.
У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один з батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 батьківського піклування та обов`язків щодо дитини не виконує. 
Відповідно до положень ст. 164 СК України, мати, батько дитини можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Суд також враховує ту обставину, що відповідач свідомо перебуває на окупованій території, не бере участі у вихованні свого сина, залишає його без батьківського піклування та цим самим несе ризики наслідків, передбачених ст. 164 СК України.
Відповідачем свідомо обрані життєві умови, за яких участь у вихованні сина є мінімальною та недостатньою, що свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків (Постанова КЦС ВС від 26.04.2022 року у справі №520/8264/19).
Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлені суттєві порушення прав малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з боку його батька. 
Невиконання батьком своїх батьківських обов`язків, щодо виховання та утримання дитини, негативно впливає на її здоров`я та розвиток, а відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів, суд приходить до таких висновків.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» визначено на 2026 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2 817 гривень; дітей віком від 6 до 18 років - 3 512 гривень.
Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а якщо домовленості немає, то за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів ч.1-3 ст. 181 СК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частина 2 цієї статті визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Крім того, ст. 192 СК України визначає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 143цс-13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положенням ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у твердій грошовій сумі та навпаки).
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Отже, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів дитини, враховуючи покладення законом на батьків обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття, враховуючи стан здоров`я дитини та платника аліментів, суд вважає, що достатнім, незавищеним та таким, що не буде порушувати майнові права дитини та сторін у справі, є розмір аліментів частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.
Суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, за наявності підстав, має право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд виходить з того, що дитина має право на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати дитину, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню.
За приписом ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Днем пред`явлення позову вважається день прийняття судом позовної заяви. 
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів від сплати судового збору звільняються.
Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору в частині стягнення аліментів, а його позовні вимоги в цій частині задоволені частково, то судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, а також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211, 20 грн. за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Керуючись ст.ст. 12, 76-79, 81, 82, 95, 141, 258, 259, 263-265, 284, 289, 354 ЦПК України, ст.ст. 19, 150, 164, 165, 166, 180, 183, 191-193 СК України, ЗУ «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд, - 

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) стосовно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Роз`яснити, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31.07.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Заочне рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду виготовлено 27.02.2026 року

Суддя  Н.Д. Буша