ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

03 березня 2026 року 	Справа № 160/9564/25  	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді	Царікова Олена Василівна 	 	
секретаря судового засідання	Стопи А.Л., 	 	
за участі: 	 	 	
позивача  представника позивача представника відповідача 	Борисова І.С., Річко О.О., Булаха Є.Ю. 	 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (вулиця В`ячеслава Липинського, 7, Дніпро, Дніпропетровська область, 49000; ЄДРПОУ 37806243) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:
01.04.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якому позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ДМС у Дніпропетровській області щодо неприйняття заяви та рішення за результатами розгляду заяви громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 28.11.2024;
- зобов`язати ГУ ДМС у Дніпропетровській області прийняти заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог Закону України “Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту” та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року № 649 та надати рішення за результатами розгляду заяви від 28.11.2024.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що позивач є громадянином Російської Федерації, який ще у 2021 році в`їхав на територію України та з того часу з України не виїжджав. Після початку повномасштабного вторгнення позивач публічно засуджував збройну агресію Росії проти України, а також підтримував Збройні Сили України, як фінансово, так і інформаційно. Така поведінка позивача ставить його під реальну загрозу переслідувань, репресій або притягнення до кримінальної відповідальності у разі повернення до країни походження. У зв`язку з цим, позивач має обґрунтовані побоювання щодо можливого переслідування з боку державних органів РФ і побоюється повертатися до країни свого походження. 28.11.2024 позивач особисто звернувся до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, з метою подання заяви про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, однак його звернення не було зареєстровано, а відмова була надана в усній формі. 19.12.2024 позивач подав письмове звернення на ім`я начальника Управління з проханням зафіксувати факт його звернення з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та розглянути його заяву, задокументувати позивача довідкою про звернення за захистом в України, проте листом від 07.01.2025 його повідомили про розгляд звернення в порядку Закону України «Про звернення громадян». У відповіді, яку позивач отримав, не було розглянуто питання прийняття чи не прийняття заяви анкети про надання статусу біженця у відповідності до Закону України «Про біженців, та осіб які потребують додаткового або тимчасового захисту». Таким чином, заява позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не була прийнята та розглянута відповідно до Закону України «Про біженців, та осіб які потребують додаткового або тимчасового захисту», що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 означений адміністративний позов залишено без розгляду.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.11.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року скасовано. Справу направлено до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
23.12.2025 матеріали справи №160/9564/25 надійшли до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23.12.2025 справу №160/9564/25 передано раніше визначеному складу суду - головуючому судді Царіковій О.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 прийнято адміністративну справу №160/9564/25 до розгляду. Розгляд адміністративної справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 13 січня 2026 року о 15:00, у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду за адресою: м. Дніпро, вул. Академіка Янгеля, 4, зала судових засідань №12.
Протокольною ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2026 продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів, оголошено перерву до 10.02.2026.
13.01.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву (вх. №3096/26), в якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви, посилаючись на те, що позивач, у порядку встановленому Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» із заявою анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до ГУ ДМС у Дніпропетровській області не звертався. Таким чином, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.
16.01.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №2931/26), в якій представник позивача зазначив, що 09 червня 2025 року відносно відповідача було винесено постанову про накладання адміністративного стягнення серії ПН МДН 0007018, якою його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. за порушення правил перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, а саме – проживав на території України за недійсними документами – по досягненню 45- річного віку не звернувся у встановлені законодавством строки до органів ДМС для обміну посвідки на постійне проживання. 11.06.2025, коли позивач з`явився у приміщенні ГУ ДМС в Дніпропетровській області у зазначений час для подачі заяви про надання статусу біженця, його було заарештовано та складено щодо протокол про адміністративне затримання №МДН 000191 за ч. 2 статті 263 КУпАП на 72 години, починаючи з 14 години 25 хвилин, та доставлено в Державну установу «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України. Строк адміністративного арешту ОСОБА_1 сплив о 14:25 хвилин 14 червня 2025 року, однак його так і не було звільнено до 11.12.2025, – протягом цього часу позивач утримувався в ПТПІ без рішення суду щодо його затримання та поміщення в ПТПІ, без жодних пояснень та з невідомих причин, що є грубим порушенням його прав і свобод. Також зазначає, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 24.09.2025 у справі №932/7079/25 (провадження №2-а/932/152/25) скасовано рішення №1215100100000437 від 11.06.2025 про примусове видворення з України іноземця-громадянина РФ ОСОБА_1 .
Протокольною ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 03.03.2026.
Позивач в судовому засіданні, призначеному на 03.03.2026, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов з підстав, зазначених в позовній заяві.
Представник відповідача в судовому засіданні, призначеному на 03.03.2026, обставини, викладені у відзиві на позов підтримав, проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації, що підтверджується копією паспорту № НОМЕР_2 , виданого 22.03.2012 ФМС Росії 43001, строком дії до 22.03.2022. 
З позовної заяви вбачається, що 28.11.2024 позивач особисто звернувся до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області з метою подання заяви про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту за формою затвердженою наказом МВС України 07.09.2011 № 649, однак отримав відмову у прийнятті заяви в усній формі.
19.12.2024 позивач письмово звернувся до відповідача з вимогою розглянути заяву про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, проте листом від 07.01.2025 за результатами розгляду звернення його повідомлено, що надсилання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту поштовим або електронним відправленням законодавством не передбачено. 
Отже, спір між сторонами виник з підстав протиправної бездіяльності відповідача щодо неприйняття заяви та рішення за результатами розгляду цієї заяви.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з такого.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, визначено Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті.
Пунктом 13 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» встановлено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.
Згідно з частинами першою і другою статті 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Частиною п`ятою статті 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачено, що особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися (частина 6 стаття 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»).
Інших підстав відмови у прийнятті документів від особи іноземця чинне законодавство України не містить.
Процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначають Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за №1146/19884 (далі - Правила №649).
Відповідно до пункту 2.1 Правил №649 уповноважена посадова особа органу міграційної служби, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом:
а) встановлює особу заявника;
б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1) (далі - журнал реєстрації осіб);
в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків;
г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку;
ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні);
е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви;
є) проводить дактилоскопію заявника;
ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи;
з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правовою допомогою мовою, яку розуміє заявник.
Відповідно до пунктів 2.2, 2.4, 2.5 Правил № 649, рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа.
У разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС: видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3); під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.
У разі використання заявником права на оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС видає такому заявникові під підпис довідку про звернення за захистом в Україні, про що заносить відповідні відомості до журналу реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні (додаток 4). Довідка видається строком на три місяці з подальшим тримісячним продовженням строку її дії на весь час розгляду скарги. Підставою для продовження строку дії зазначеної довідки є копія скарги на рішення територіального органу ДМС з підтверджуючими документами її відправлення або у випадку оскарження в судовому порядку копія позовної заяви з відміткою (штампом) суду про її прийняття або копія ухвали суду про відкриття провадження у справі чи належним чином оформленої судової повістки. У випадку оскарження рішення в судовому порядку подальше тримісячне продовження строку дії довідки про звернення за захистом в Україні здійснюється після отримання письмової інформації про стан розгляду справи в суді від юридичної служби територіального органу ДМС.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.
З матеріалів справи вбачається, що 28.11.2024 позивач особисто прибув до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з метою подання заяви про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, що підтверджується відповідним записом у журналі обліку відвідувачів адміністративної будівлі апарату. 
Разом з тим, працівниками відповідача було відмовлено у реєстрації відповідної заяви. Доказів того, що заява була прийнята канцелярією відповідача матеріали справи не містять, як і не містять доказів того, що працівниками відповідача не було відмовлено у реєстрації заяви, у зв`язку з чим суд вважає, що відповідачем не спростовано належними доказами тверджень позивача щодо відмови працівниками відповідача у реєстрації заяви від 28.11.2024.
Суд зазначає, що нормами чинного законодавства визначено наступні варіанти поведінки суб`єкта владних повноважень, до якого надійшла заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а саме: прийняття територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулася відповідна особа рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом.
При цьому, після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС: видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.
Крім того, відповідно до статті 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» заявник має право оскаржити таке рішення до Державної міграційної служби України, а також до суду.
Аналогічні висновки викладені в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №120/3657/20-а.
Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, що полягає у неприйнятті заяви та рішення за результатами розгляду заяви громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 28.11.2024.
При цьому, суд відхиляє посилання відповідача, викладені у відзиві на позов, щодо тієї обставини, що позивач особисто не звертався до відповідача з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки зазначене спростовується наявними в матеріалах справи доказами, а також наданою відповідачем разом з відзивом заявою-анкетою позивача.
Таким чином, враховуючи те, що заява позивача від 28.11.2024 наявна у відповідача, проте питання щодо її прийняття не було вирішено відповідачем у передбаченому законом порядку, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача вирішити питання щодо прийняття заяви громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 від 28.11.2024 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту у порядку визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та за формою встановленою Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року №649, з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що дані позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України та обставин, встановлених в ході розгляду справи.
Враховуючи, що позивач, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77,94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (вулиця В`ячеслава Липинського, 7, Дніпро, Дніпропетровська область, 49000; ЄДРПОУ 37806243) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ГУ ДМС у Дніпропетровській області щодо неприйняття заяви та рішення за результатами розгляду заяви громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 28.11.2024.
Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області вирішити питання щодо прийняття заяви громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 від 28.11.2024 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту у порядку визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та за формою встановленою Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року №649, з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. 
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складений 13.03.2026.

Суддя О.В. Царікова