ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/681/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №693/1639/24 Категорія: 305010200 	Коцюбинська Ю. Д. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Новіков О. М. ,	
судді	Карпенко О. В., Сіренко Ю. В.,	

Секретар Костенко А.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» - адвоката Гаркавенка Ігора Григоровича на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, 

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року позивачі звернулися до суду із вищевказаним позовом, в якому просили суд:
стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди 300 000,00 грн. без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів;
стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 в якості відшкодування моральної шкоди 300 000,00 грн. без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Київ, вул. Василя Степанченка, станція «Святошин», електропоїзд смертельно травмував громадянку ОСОБА_3 , 2002 року народження та громадянина ОСОБА_4 , 2003 року народження, які переходили залізничну колію.
Внаслідок смерті ОСОБА_4 його батьку та матері було спричинено моральну шкоду.
Обставини смерті ОСОБА_4 встановлені в ході досудового розслідування кримінального провадження, розпочатого за фактом наїзду.
Враховуючи, що шкоду було завдано електропотягом, тобто джерелом підвищеної небезпеки, така шкода підлягає відшкодуванню незалежно від наявності вини.
При визначенні розміру моральної шкоди позивачами зазначено, що сам факт загибелі людини під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань його рідних, враховуючи те, що згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Загиблий був молодого віку, помер у віці 18 років, був студентом, мав плани на життя, жодних передумов до його смерті не було. Загиблий не встиг завести власну сім`ю, тому фактично в його сім`ї були лише батьки, що свідчить про міцність і стійкість життєвих зв`язків, руйнування яких завдало моральної шкоди, оскільки позивачі відчувають сум, біль та страждання і сталий життєвий устрій позивачів непоправно змінено з незалежних від них обставин. До смерті сина в позивачів було звичне життя, в якому син займав важливе місце, з моменту його загиблі вони втратили можливість тривалого життєвого зв`язку з своєю дитиною, який відновлений бути не може. Позивачі проживали з загиблим однією сім`єю, вони були пов`язані спільним побутом та проживанням, крім безпосередньо кровного споріднення та зв`язку.
Крім того, внаслідок смерті сина позивачі назавжди позбавлені можливості отримувати від сина підтримку та допомогу як моральну так і матеріальну і жодні зусилля з їх сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася.
Вказують, що смерть їхньої дитини стала різкою психотравматичною та непоправною подією.
Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральну шкоду по 200 000,00 грн. на кожного з них без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 4 000,00 грн.
Рішення суду обґрунтовано тим, що відповідач є власником електропотяга ЕР9М-552 № 7661 на момент події 29 травня 2021 року, тому АТ «Українська залізниця» має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини особи, яка таку шкоду завдала. 
Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає до стягнення з відповідача, суд врахував п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» в якій роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо.
Врахувавши обставини справи, приймаючи до уваги обставини смерті ОСОБА_4 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, допущення ним грубої необережності, що полягала в порушенні пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6, 2.7 та 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, а також перебування особи в стані середнього алкогольного сп`яніння, водночас, приймаючи до уваги, що позивачі (мати та батько) втратила рідну людину - сина, яку позивачам ніхто не в силах замінити, що дійсно завдало їм моральної шкоди в зв`язку з втратою звичних життєвих зв`язків та необхідністю вживати додаткових заходів до захисту своїх прав, суд вважав розумним та обґрунтованим розміром моральної шкоди, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачів по 200 000,00 грн. на кожного з них. 
В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що загиблий ОСОБА_4 знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, свідомо та зухвало порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, діяв з умислом позбавити себе життя. Вказано, що з урахуванням встановлених обставин справи та фактичних подій, скаржник вважає, що потерпілий ОСОБА_4 саме зі своєї волі опинився біля залізничної колії перед потягом і в даному випадку має місце самогубство, оскільки загиблий, чуючи попереджувальні сигнали електропотяга не залишив залізничне полотно чи прилеглі до нього території чим сприяв у неминучому настанні негативних наслідків – заподіянні йому важких травм, несумісних з життям. Крім того, визначений судом розмір моральної шкоди по 200 000,00 грн. на кожного з позивачів жодним чином не обґрунтований, з урахуванням обставин справи (відсутності в діях відповідача будь-яких неправомірних дій) не відповідає принципу розумності та справедливості. 
У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представників позивачів – адвоката Таргонія В.М. вказано, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав для зміни чи скасування судового рішення, яке є законним та відповідає вимогам матеріального та процесуального законодавства.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Дослідивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що 29 травня 2021 року в м. Київ, вул. Василя Сепанченка, станція «Святошин», сталася залізнично-транспортна пригода, внаслідок якої електропоїзд ЕР9М-552 № 7661, який перебував на балансі АТ «Українська залізниця» регіональної філії «Південна-Західна залізниця» виробничого структурного підрозділу «моторвагонне депо Фастів-1» смертельно травмував громадянку ОСОБА_3 2002 року народження та громадянина ОСОБА_4 , 2003 року народження, які переходили залізничну колію.
Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 08 серпня 2003 року, виданого виконавчим комітетом Тальнівської сільської ради Тальнівського р-ну Черкаської обл., ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . В графі батько зазначено ОСОБА_1 , в графі мати зазначено ОСОБА_2 (а.с. 49).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 01 червня 2021 року, виданого Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис про смерть № 13387 від 01 червня 2021 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 17 років (а.с. 50).
Згідно з висновком експерта № 012-70-2629-2021 при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_4 було виявлено:
- численні забійні рвані рани, садна та ділянки осаднення шкіри на обличчі, волосистій частині голови та шиї: численні переломи кісток мозкового черепа та багатоскалкові переломи лицьового черепу, викид головного мозку назовні;
- синці, садна та ділянки осаднення шкіри на грудях, животі та спині, з крововиливами в підшкірно-жирову клітковину в їх проекції, а також розміжчення підшкірно-жирової клітковини поверхневих шарів м`язів в поперековій ділянці; невеликий лівобічний гемоторакс; перелом деяких ребер зліва по задній анатомічній лінії, забої легень; невеликий гемоперитонеум (близько 100 мл крові); через капсулярні розриви селезінки, печінки, ознаки струсу тіла (забій жирової клітковини переднього середостіння; розлиті крововиливи по ходу міжчасткових борозен, з розривами легеневої плеври на їх фоні зліва; крововиливи по ходу обох легеневих зв`язок; окутуючий крововилив в парааортальну клітковину на рівні визхідного відділу грудної аорти; крововилив на рівні кореня брижі голодної кишки, під капсулою підшлункової залози та в навколониркову клітковину; крововиливи в ворота селезінки, нирок);
- ділянки осаднення шкіри на правій кінцівці; садна та ділянки осаднення шкіри на лівій верхній та правій нижні кінцівках; синці, садна, ділянки осаднення шкіри, забій та рвані рани на лівій нижній кінцівках; крововиливи в підшкірно-жирову клітковину в проекції ушкоджень; переломи лівої плечевої кістки, правої малогомілкової кістки, обох кісток лівої гомілки лівої стопи.
Враховуючи характер, зовнішній вигляд та локалізацію ушкоджень, об`єм травми, крововиливів в ділянках ушкоджень та їх інтенсивність, дані гістологічного дослідження (відсутність видимої клітинної реакції в ділянках ушкоджень), ознаки струсу тіла, а також дані обставини справи (наїзд електропотягом з загибеллю потерпілого та місці пригоди), вважати, що виявлені тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів незадовго до настання смерті та могли виникнути при залізнодорожніцй травмі ударом ( ударами) частиною (частинами) рухомого залізнодорожного транспорптного засобу, в строк та при обставинах, вказаних в постанові. При цьому, найбільш ймовірно, що в момент первинного контакту пішохід знаходився в вертикальному чи близькому до нього положенні, можливо в динаміці та був обернений задньою правою бічною половиною тіла до травмуючої (травмуючих) частини ( частин) електропоїзда, з подальшим падінням потерпілого та перекочуванням його колесами рухомого залізнодорожного транспортного засобу через голову та ліву гомілку.
Враховуючи, що всі вищеописані тілесні ушкодження виникли майже одночасно та об`єднані єдиним механізмом травми (рейковою травмою), оцінювати їх за ступенем тяжкості кожне окремо в даному випадку немає сенсу.
Всі ушкодження спричинені ОСОБА_4 мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.
Смерть настала від розтрощення голови, на що вказує вищеописане.
При судово - токсикологічному дослідженні в крові від трупа ОСОБА_4 було виявлено етиловий спирт в концентрації 1,60 г/л(проміле), що за життя відповідає середньому алкогольному сп`янінню (а.с.10-22).
Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 19 травня 2022 року, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 травня 2021 року за № 12021100000000429 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 376 КК України закрито на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_5 (машиніста) та ОСОБА_6 (помічника машиніста) складу кримінального правопорушення (а.с.37-48). Під час проведення досудового розслідування слідство прийшло до висновку, що порушення ОСОБА_4 вимог п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6, 2.7 та 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням залізнично-транспортної пригоди та її наслідками.
Такими є фактичні обставини справи, які мають наступне правове регулювання. 
Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.
Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Відповідно до ст. 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою, зокрема щодо членів її сім`ї.
За змістом ст. 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
При цьому, слід враховувати, що особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку, таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Діяльність, пов`язана із використанням потягів (електропотягів), є джерелом підвищеної небезпеки, а оскільки володільцем потягу є АТ «Українська залізниця», то відповідач зобов`язаний відшкодовувати шкоду, завдану транспортними засобами, якими він володіє.
Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).
Матеріали справи не містять, а судом першої інстанції не встановлено обставин, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого.
Доводи апеляційної скарги про вчинення загиблим самогубства відхиляються колегією суддів, оскільки вони не підтверджені наявними матеріалами справи та висновками експертів.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку враховуючи алкогольний стан середнього ступеня ОСОБА_4 , що підтверджено судово-токсилогічним дослідженням крові, наявна груба необережність потерпілого, що призвела до його загибелі. 
Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 1193 ЦК України).
Положення ст. 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.
Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).
Встановивши, що причиною загибелі ОСОБА_4 стали травми, завдані внаслідок зіткнення з електропотягом, які були спричинені джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку зі здійсненням експлуатації останнього (за недоведеності умислу потерпілого або існування обставин непереборної сили), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої батькам загиблого.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22), від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21 (провадження № 61-73св23).
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
Таким чином, розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди позивачам, при цьому судом обґрунтовано враховано, що батьки загиблого отримали психотравмувальну травму втративши рідну людину (сина), що спричинило їм моральні страждання та необхідність вживати додаткових зусиль для організації свого подальшого життя.
Факт загибелі сина є безумовним свідченням спричинення позивачам глибоких моральних та душевних страждань. 
Разом з тим, на думку колегії суддів, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди по 200 000,00 грн. на кожного з них, суд першої інстанції не врахував приписи ч. 2 ст. 1193 ЦК України та не в повній мірі надав оцінку обставинам смерті ОСОБА_4 , не врахував відсутність доказів порушення працівниками відповідача Правил безпеки руху на залізничному транспорті, доведення обставини допущення ОСОБА_4 грубої необережності, що полягала в порушенні вимог п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6, 2.7 та 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, а також перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння середнього ступеня, що в причинно-наслідковому зв`язку стало наслідком його загибелі. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції та визначити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на корись позивачів в сумі по 100 000,00 грн. на кожного з них без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Визначаючи розмір відшкодування, суд апеляційної інстанції враховує встановлені обставини даної справи, керується принципами розумності, справедливості та співмірності розміру шкоди та враховує факт наявності грубої необережності та недбалості потерпілого, нехтування та грубе порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, а також перебування в алкогольному сп`янінні середнього ступеня, що в причинно-наслідковому зв`язку стало наслідком його загибелі. 
У відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою – підприємцем судовий збір справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються позивачі – у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відшкодування відповідачем АТ «Українська залізниця» позивачам моральної шкоди у розмірі по 100 000,00 грн. кожному, а разом 200 000,00 грн. Судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави становить 2 000,00 грн. (200 000,00 грн. х 1 % = 2 000,00 грн.).
Вимоги апеляційної скарги відповідача задоволено на 50 %. За подачу апеляційної скарги відповідачем сплачено 6 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 36195 (а.с. 159). Отже відповідачу слід компенсувати за рахунок держави, у порядку, встановленому КМУ судові витрати, понесені за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 000,00 грн. 
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються удові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Отже, з урахуванням положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, враховуючи що позивачі звільнені від сплати судового збору, з держави на користь АТ «Українська залізниця» підлягає компенсація судового збору в розмірі 1 000,00 грн. за наслідками розгляду справи в суді. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду зміні шляхом зменшення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивачів.
Керуючись ст. ст. 35, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» - адвоката Гаркавенка Ігора Григоровича задовольнити частково. 
Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2025 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 200 000,00 грн. до 100 000,00 грн. на кожного з них. 
Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця» за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України понесені при розгляді справи судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 000,00 грн. 
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повний текст постанови складено 14 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач   

Судді