Справа № 595/1484/25
Провадження № 2/595/35/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.02.2026 

Бучацький районний суд Тернопільської області
у складі: головуючого судді Тхорик І.І.
з участю секретаря судового засідання Єдинак Л.С.
представника позивача, адвоката Суп М.Б.
представника відповідача, адвоката Андрусенка І.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Чортківського районного нотаріального округу Іванів Леся Ігорівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права на обов`язкову частку у спадщині,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Суп М.Б., звернулася в суд з даним позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Чортківського районного нотаріального округу Іванів Л.І., в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_2 приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Іванів Л.І. 26 грудня 2023 року на земельну ділянку, площею 1,5359 га, місце розташування: Тернопільська область, Чортківський (до адміністративного поділу Бучацький) район, Пилявська сільська рада, кадастровий номер 6121285000:03:001:0390, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстроване в реєстрі за № 6324 та скасувати запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 1,5359 га, місце розташування: Тернопільська область, Чортківський (до адміністративного поділу Бучацький) район, Пилявська сільська рада, кадастровий номер 6121285000:03:001:0390, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, номер запису про речове право (право власності) - 53117951 в Державному реєстрі речових прав 26 грудня 2023 року за ОСОБА_2 . Окрім того, просить визнати право обов`язкової частки ОСОБА_1 у спадщині, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , у розмірі 1/3 частки на земельну ділянку площею 1,5359 га, місце розташування: Тернопільська область, Чортківський (до адміністративного поділу Бучацький) район, Пилявська сільська рада, кадастровий номер 6121285000:03:001:0390, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 
В обґрунтування позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір, ОСОБА_3 . Спадкоємцями за законом після смерті останньої були її діти: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . ОСОБА_3 на час смерті проживала в родині доньки, ОСОБА_5 , разом із зятем і внучкою ОСОБА_2 . ОСОБА_5 померла у 2008 році. Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,5359 га, кадастровий номер: 6121285000:03:001:0390, що знаходиться в с. Пилява Чортківського (до адміністративного поділу - Бучацького) району Тернопільської області. Ще за своє життя, ОСОБА_3 усно умовно поділила належну їй земельну ділянку (пай) між нею та її сестрою ОСОБА_5 , виділивши їй, позивачці, у користування 0,30 га, яку вона самостійно використовувала. У відповідності до вимог статті 1297 ЦК України, звернувшись до приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Іванів Л.І. з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, сторонам було роз`яснено, що для оформлення спадщини необхідно надати оригінали документів на спадкове майно, і що спадкування буде відбуватися по закону так як відсутній заповіт. Крім того, оскільки ОСОБА_5 померла ще у 2008 році, то її доньці і чоловіку необхідно спочатку оформити спадщину після її смерті, а тоді спадкоємці вступлять в спадщину після смерті ОСОБА_3 . В подальшому, ОСОБА_4 заявив, що не буде претендувати на частку у спадковому майні після смерті ОСОБА_3 і мав подати відповідну заяву нотаріусу для розподілу часток між іншими спадкоємцями. Відтак, оформлення спадщини в нотаріуса затягнулось у часі. Зазначає, що сторони неодноразово були у нотаріуса, писали якісь заяви, сплачували належні платежі. У грудні 2023 року ОСОБА_2 заявила їй, що вона оформила право власності на спадщину за заповітом і вимагала звільнення земельної ділянки, мовляв, вона є єдиною спадкоємицею за заповітом. Саме з цього моменту вона дізналася про наявність заповіту в користь відповідача, однак його зміст їй не відомий. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 443557131 від 15.09.2025, земельна ділянка площею 1,5359 га, місце розташування: Тернопільська область, Чортківський (до адміністративного поділу Бучацький) район, Пилявська сільська рада, кадастровий номер 6121285000:03:001:0390, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія та номер: 6324, виданого ОСОБА_2 приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Іванів Л.І. 26 грудня 2023 року. Беручи до уваги викладене, вважає недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_2 приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Іванів Л.І. 26 грудня 2023 року, з огляду на наступні обгрунтування. Стверджує, що ще за своє життя, ОСОБА_3 усно умовно поділила належну їй земельну ділянку (пай) між своїми доньками, і вони самостійно використовували свої частки. З її слів, за життя матір заповіту щодо свого майна не складала, так як казала, що все майно її діти отримають по закону. Крім того, ОСОБА_3 у 2023 році перенесла інсульт, а тому не могла писати сама. Відтак, ставить під сумнів складання матір`ю заповіту у 2013 році. Крім того, про наявність заповіту її повідомила відповідач лише у грудні 2023 році після видачі свідоцтва про право на спадщину, а не нотаріус. На час смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона, ОСОБА_1 досягла 55-річного віку, а відтак, набула статусу непрацездатної. Згідно довідки, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України у Тернопільській області 19.09.2025 №1900-0206-5/43923, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 29.08.2008 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Тернопільській області та одержує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зважаючи на те, що ОСОБА_4 , як син спадкодавця заявив, що не буде претендувати на частку у спадковому майні після смерті ОСОБА_3 за законом, спадкоємцями майна після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 та вона, ОСОБА_1 .. Тому, розмір її обов`язкової частки у спадковому майні становить 1/3. Оскільки, у зв`язку з видачею ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на всю земельну ділянку померлої ОСОБА_3 було порушено її право на отримання обов`язкової частки у спадщині у розмірі 1/3 частки, відтак, наявні підстави, визначені ст.1301 ЦК України, для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія та номер: 6324, виданого ОСОБА_2 приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Іванів Л.І. 26 грудня 2023 року на земельну ділянку площею 1,5359 га, місце розташування: Тернопільська область, Чортківський (до адміністративного поділу Бучацький) район, Пилявська сільська рада, кадастровий номер 6121285000:03:001:0390, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження.
29 жовтня 2025 року від третьої особи приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Іванів Л.І. надійшов лист за № 238/01-24, в якому вона зазначила, що заперечує стосовно позовних вимог в повному обсязі. У листі вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , яка постійно проживала та була зареєстрована до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 (до адміністративно-територіального поділу – Бучацького) району Тернопільської області. За усною консультацією звернулася спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 , якій нотаріусом було роз`яснено порядок оформлення спадкової справи та подачі необхідних документів для відкриття спадкової справи. Окрім того, за усною консультацією зверталася ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , яким чітко було роз`яснено порядок, строки, процедуру та надано письмовий перелік документів, необхідних для подачі нотаріусу, що стосується відкриття спадкової справи та її оформлення. Жодних заяв ОСОБА_1 не писала та не подавала, оскільки необхідні документи, на підставі котрих існувала б можливість відкрити спадкову справу, нотаріусу не надходили, відповідно до вищезазначеного, будь-які кошти ОСОБА_1 не оплачувались, так як спадкова справа не заводилася. 26 грудня 2023 року, на підставі поданих ОСОБА_2 документів та заяви про прийняття спадщини за заповітом (оскільки ОСОБА_2 проживала та перебувала на реєстраційному обліку разом із спадкодавцем) та видачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом було відкрито спадкову справу за № 230/2023 та видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 1,5359 га, місце розташування якої: Тернопільська область, Чортківський (до адміністративно-територіального поділу – Бучацький) район, Пилявська сільська рада, кадастровий номер 6121285000:03:001:0390, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськагосподарського виробництва. 26 квітня 2013 року від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складався та посвідчувався заповіт Пилявською сільською радою Бучацького району Тернопільської області, зареєстрований в реєстрі за № 24, у відповідності до змісту якого належну їй на підставі Державного акту № 705440, земельну ділянку, площею 1,62 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Пилявської сільської ради Бучацького району Тернопільської області, заповіла ОСОБА_2 . Спадкоємцем за заповітом були подані всі необхідні документи для відкриття спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії не було. Спадкоємці першої черги разом з необхідними підтверджуючими правовстановлюючими документами на майно та документами, котрі підтверджують факт родинних відносин із заявами про прийняття спадщини в строк, встановлений ст.1270 ЦК України, не зверталися. 
27 листопада 2025 року ухвалою суду задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів, витребувано у приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області Іванів Л.І. належним чином завірену копію спадкової справи № 230/2023, відкритої щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . 
27 листопада 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Андрусенка І.Я., надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог до відповідачки ОСОБА_2 . Відзив мотивує тим, що позовні вимоги ОСОБА_2 не визнає, з обставинами, викладеними у позовній заяві не погоджується. На час смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 її дочка ОСОБА_1 досягла 55-річного віку, а відтак, набула статусу непрацездатної та мала право на обов`язкову частку у спадщині після її смерті. Даний факт не заперечується відповідачкою, проте, ОСОБА_1 вважається такою, що не прийняла її, зважаючи на таке. ОСОБА_1 є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3 за законом першої черги. Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України вона мала право на обов`язкову частку у спадщині. Проте, позивачка на час відкриття спадщини не проживала разом із спадкодавцем, що констатовано у позовній заяві та жодним чином нею не спростовується. Також ОСОБА_1 не заперечується факт її обізнаності про смерть матері. Тож навіть, в разі незнання про існування заповіту, позивачка, як спадкоємець за законом першої черги, повинна була вчинити активні дії для прийняття спадщини, а саме, подати заяву про прийняття спадщини у встановлений ЦК України строк. Таких дій вчинено не було. Відтак, доказів вчинення позивачкою дій, передбачених ст.1269 ЦК України, які б свідчили про прийняття нею спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , зокрема, подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини, вчиненої протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, надано не було, а тому, ОСОБА_1 вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 . Позивачка у позовній заяві зазначає, що у відповідності до вимог ст.1297 ЦК України, звернувшись до приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Іванів Л.І., з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину на нерухоме мацйно, сторонам було роз`яснено, що для оформлення спадщини необхідно надати оригінали документів на спадкове майно і спадкування буде відбуватися по закону так як відсутній заповіт. Крім того, оскільки ОСОБА_5 померла ще у 2008 році, то її доньці і чоловіку необхідно спочатку оформити спадщину після її смерті, а тому спадкоємці вступлять в спадщину після смерті ОСОБА_3 . В подальшому, ОСОБА_6 заявив, що не буде претендувати на частку у спадковому майні після смерті ОСОБА_3 і мав подати відповідну заяву нотаріусу для розподілу часток між іншими спадкоємцями. Відтак, оформлення спадщини в нотаріуса затягнулося в часі. Також позивачка посилається на те, що сторони неодноразово були у нотаріуса, писали якісь заяви, сплачували належні платежі. Проте, матеріали справи не містять достовірних та достатніх доказів, які підтверджують зазначені обставини. У разі визнання права обов`язкової частки ОСОБА_1 у спадщині, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , відбудеться втручання у право власності відповідачки, що не відповідатиме принципу пропорційності, а також призведе до порушення принципу правової визначеності стосовно спадкоємця, який добросовісно реалізував власні цивільні права. Відповідачка заперечує щодо задоволення позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого ОСОБА_2 приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Іванів Л.І. 26.12.2023 року, а також щодо сумнівів позивачки відносно складання ОСОБА_3 у 2013 році заповіту. Так,  ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після її смерті залишилось спадкове майно до якого входить: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,5359 га, місце розташування: Тернопільська область, Чортківський (до адміністративного поділу Бучацький) район, Пилявська сільська рада, кадастровий номер 6121285000:03:001:0390, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії Р2 №705440. За життя на вказане майно спадкодавцем було складено заповіт на ім`я ОСОБА_2 , відповідачки по справі. Вказаний заповіт посвідчено ОСОБА_7 , секретарем виконавчого комітету Пилявської сільської ради Бучацького району Тернопільської області 26.04.2013 та зареєстровано в реєстрі за №24. Згідно зі змістом заповіту, він записаний ОСОБА_7 секретарем виконавчого комітету Пилявської сільської ради Бучацького району Тернопільської області зі слів заповідача ОСОБА_3 , до підписання прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_3 і власноручно підписаний у присутності ОСОБА_7 . Відповідачка не виключає того, що за життя ОСОБА_3 могла свого часу усно говорити про те, що все спадкове майно її діти отримають по закону, як зазначає позивачка у позовній заяві. Проте, дані обставини не можуть виключати того, що спадкодавець могла змінити свою позицію, та, як наслідок скласти заповіт на ім`я ОСОБА_2 , що й відбулося. ОСОБА_3 була особою похилого віку, яка в силу проблем із здоров`ям потребувала догляду та допомоги, а тому проживала разом із своєю дочкою ОСОБА_5 , зятем, онуками та правнуками. Після смерті матері у 2008 році, догляд за ОСОБА_3 здійснювала відповідачка по справі. ОСОБА_3 на дату смерті була зареєстрована по АДРЕСА_2 , проте, фактично до дня смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою також на десь смерті ОСОБА_3 були зареєстровані та проживали: зять ОСОБА_5 , онук ОСОБА_8 , правнук ОСОБА_2 , правнук ОСОБА_9 , правнук ОСОБА_10 . Дані обставини підтверджуються довідкою, виданою старостою Пилявського старостинського округу від 10.11.2025 за №315, а також не заперечуються позивачкою. Так, у позовній заяві позивачкою описано про те, що ОСОБА_3 на час смерті проживала в родині доньки, ОСОБА_5 , разом із внучкою ОСОБА_2 та зятем. Окрім того, ОСОБА_2 відноситься до спадкоємців за законом першої черги за правом представлення після смерті своєї матері ОСОБА_5 , яка була дочкою ОСОБА_3 та померла у 2008 році. Отже, ОСОБА_2 , відповідачка по справі, прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємець за заповітом, оскільки постійно проживала на час смерті із спадкодавцем. Так, оскільки відповідачка мала право на спадкування майна після смерті ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області правомірно, 26.12.2023 видано на ім`я ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом. На підставі вищезазначеного свідоцтва відповідачкою ОСОБА_2 було зареєстровано за собою право власності на земельну ділянку площею 1,5359 га кадастровий номер 6121285000:03:001:0390. Згідно з ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Оскільки ОСОБА_2 мала право на спадкування майна, зазначеного у свідоцтві про право на спадщину за заповітом, підстави для визнання його недійсним відсутні. Щодо твердження позивачки, що про наявність заповіту її повідомила позивачка лише у грудні 2023 року після видачі свідоцтва про право на спадщину, а не нотаріус, то зазначає, що у матеріалах справи відсутні дані про факт повідомлення нотаріусом Сеник О.М. про наявність заповіту. Проте, позивачка, знаючи про смерть матері, будучи спадкоємцем першої черги спадкування за законом, яка не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та маючи на меті реалізувати свої спадкові права, мала обов`язок звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк як спадкоємець першої черги за законом й незалежно від її обізнаності про наявність заповіту, складеного не на її ім`я. Тож за наведених обставин невчинення нотаріусом певних дій стосовно позивачки саме собою не створило перешкоди їй у прийнятті спадщини та не унеможливлювало подання нею заяви про прийняття спадщини у строк, визначений ст. 1270 ЦК України.
18 грудня 2025 року на адресу суду від приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області Іванів Л.І. надійшов лист № 295/01-24 від 12.12.2025, до якого, на виконання ухвали суду № 595/1484/25 від 27.11.2025, долучено копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
02 січня 2026 року ухвалою суду частково задоволено клопотання про виклик свідків, у судове засідання в якості свідка викликано ОСОБА_4 , жителя АДРЕСА_3 . Також даною ухвалою закриото підготовче провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Чортківського районного нотаріального округу Іванів Леся Ігорівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права на обов`язкову частку у спадщині та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. 
Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Суп М.Б., у судовому засіданні просила позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у ньому.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засіданя не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. 
Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Андрусенко І.Я., будучи присутнім у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. 
Третя особа приватний нотаріус Іванів Л.І. в судове засідання не прибула, у листі № 238/01-24, який надійшов на адресу суду 29.10.2025, ОСОБА_11 просила розглядати справу у її відсутності.
Заслухавши представників сторін, дослідивши обставини, на які сторони посилаються, як на обґрунтування своїх позицій, оцінивши надані ними докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з такого. 
Відповідно до вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, що визначений законом.
Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З аналізу вказаних норм закону вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа, в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні. 
Судом установлено, що ОСОБА_12 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Новоставці Бучацького району Тернопільської області, її батьками зазначені: батько – ОСОБА_13 , мати – ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим завідуючим бюро записів актів громадянського стану 19 травня 1965 року. 
ОСОБА_12 уклала шлюб із ОСОБА_14 , який був зареєстрований 30 серпня 1975 року в с. Пилява Бучацького району Тернопільській області, прізвище дружини після укладення шлюбу – ОСОБА_15 , що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 19 березня 1985 року. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 15 червня 1982 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , що стверджується витягом з реєстру Трибухівської територіальної громади № 2025/004595409 від 08.04.2025.
Як убачається з довідки управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 1900-0206-5/43923 від 19.09.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 29.08.2008 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та одержує пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (інформацію надано станом на 18.09.2025).
Як убачається із заповіту, посвідченого 26 квітня 2013 року секретарем виконавчого комітету Пилявської сільської ради Бучацького району Тернопільської області Касіян Г.Т., зареєстрованого в реєстрі за № 24, ОСОБА_3 зробила розпорядження, яким, належну їй земельну ділянку (пай), згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку № 705440, площею 1,62 га, що знаходиться за адресою в с. Новоставці Бучацького району Тернопільської області, заповіла ОСОБА_2 .
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новоставці Бучацького району Тернопільської області, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , повторно виданим Бучацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 20 вересня 2024 року. 
З матеріалів спадкової справи 230/2023, наданих приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області Іванів Л.І. на ухвалу суду від 27.11.2025, вбачається, що 26 грудня 2023 року ОСОБА_2 звернулася із письмовою заявою № 842 до приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Іванів Л.І., в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , яка постійно проживала та була зареєстрована до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 , яка залишила на її ім`я заповіт, посвідчений Пилявською сільською радою Бучацького району Тернопільської області 26.04.2013, зареєстрований у реєстрі за № 24. Повідомила, що на день її смерті залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, площею 1,5359 га, місце розташування якої: Тернопільська область, Чортківський (до адмінітсртаивно-територіального поділу Бучацький) район, Пилявська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки 6121285000:03:001:0390, з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі ст.1297 Цивільного кодексу України спадкове майно вона прийняла, оскільки проживала та перебувала на реєстраційному обліку разом із спадкодавцем, у зв`язку з чим просила видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину. 
При зверненні до нотаріуса Мельник С.М. надала довідку № 690, видану Пилявським старостинським округом Трибухівської сільської ради 21.12.2023, згідно якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно проживала та була зареєстрована до дня смерті у житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою в АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_3 станом на 28.09.2013 у вказаному вище житловому будинку була зареєстрована, проживала, продовжує проживати онука спадкодавця, ОСОБА_2 , 1976 р.н. За наявними відомостями від імені ОСОБА_3 Пилявською сільською радою Бучацького району Тернопільської області складався заповіт 26.04.2013, який зареєстрований в реєстрі за № 24. Померлій ОСОБА_3 належала земельна ділянка площею 1,62 га, місце розташування: Тернопільська область, Бучацький район, Пилявська сільська рада, з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав № 360061415 від 26.12.2023 та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 443557131 від 15.09.2025, земельна ділянка з кадастровим номером 6121285000:03:001:0390, площею 1,5359 га, на праві власності належить ОСОБА_2 ; дата та час державної реєстрації – 26.12.2023 о 16:52:28; державний реєстратор – приватний нотаріус Чортківського районного нотаріального округу Тернопільськеої області Іванів Л.І.; підстава внесення запису – рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 70906692 від 26.12.2023; документи, подані для державної реєстрації – свідоцтво про право на спадщину, серія та номер 6324, виданий приватним нотаріусом Іванів Л.І. 26.12.2023. 
З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 75279767 від 26.12.2023, сформованої приватним нотаріусом Іванів Л.І. у зв`язку з відкриттям спадкової справи, убачається, що заповіт № 55811006 (номер в реєстрі нотаріальних дій 24), складений заповідачем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , посвідчений Пилявською сільською радою Бучацького району, є чинним. 
Приватним нотаріусом Іванів Л.І. 26 грудня 2023 року заведено спадкову справу № 71791177 (номер у нотаріуса 230/2023) після смерті ОСОБА_3 , яка помера ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області Іванів Л.І. 26 грудня 2023 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстровано в реєстрі за № 6324 (спадкова справа № 230/2023). Приватний нотаріус Іванів Л.І. посвідчила, що на підставі заповіту, посвідченого Пилявською сільською радою Бучацького району Тернопільської області 26 квітня 2013 року, зареєстровано в реєстрі за № 24, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3 , 1932 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, земельної ділянки, площею 1,5359 на, місце розташування якої: Тернопільська область, Чортківський (до адміністративно-територіального поділу Бучацький) район, Пилявська сільська рада, з кадастровим номером 6121285000:03:001:0390 є ОСОБА_2 . Свідоцтво про право на спадщину зареєстроване у спадковому реєстрі за № 71791588 (номер в реєстрі нотаріальних дій 6324).
За даними довідки № 315, виданої старостою Пилявського старостинського округу Трибухівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області І.Когут 10.11.2025, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день смерті була зареєстрована за адресою в АДРЕСА_2 . Зі слів сусідів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , до дня смерті проживала за адресою в АДРЕСА_1 , про що вони розписалися. За адресою в АДРЕСА_1 також на день смерті ОСОБА_3 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (зять), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (онука), ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (онук), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (правнук), ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (правнук), ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (правнук).
Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні повідомив, що позивачка по справі є його рідною сестрою, а відповідачка – племінницею. Його мати ОСОБА_3 постійно проживала з донькою ОСОБА_19 , матір`ю відповідачки ОСОБА_20 , яка померла у 2008 році. Після смерті сестри ОСОБА_21 , його матір залишилася проживати з онукою ОСОБА_22 та її сім`єю, які проживали спільно аж до смерті ОСОБА_3 . Зазначив, що матір не повідомляла йому, що хоче ділити майно (пай) між усіма дітьми. Також зауважив, що після смерті їх сестри ОСОБА_23 ніхто з дітей ОСОБА_3 не пропонував забрати матір до себе і здійснювати за нею догляд. Саме племінниця взяла всі обов`язки по догляду за його матір`ю та, відповідно її бабусею, та самостійно несла відповідні витрати. Йому відомо, що його сестра ОСОБА_24 обробляла частину паю за згодою племінниці. 
Позивачка у заявлених вимогах просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_2 приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Іванів Л.І. 26 грудня 2023 року на земельну ділянку, площею 1,5359 га з кадастровим номером 6121285000:03:001:0390, зареєстроване в реєстрі за № 6324 та скасувати запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 1,5359 га, номер запису про речове право (право власності) - 53117951 в Державному реєстрі речових прав 26 грудня 2023 року за ОСОБА_2 , посилаючись на те, що видачею наведеного вище свідоцтва про право на спадщину було порушено її право на отримання обов`язкової частки у спадщині.
За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. 
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (провадження № 12-52гс20) зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18, пункт 57, ), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18, пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 89)).
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Положеннями ст.ст. 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також в разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, що прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна, оскільки відповідно до ч. 2 ст.182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.
Свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав.
Відомості про видачу свідоцтва про право на спадщину вносяться нотаріусом до Спадкового реєстру (підпункт 2.2.3 пункту 2.2 Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 липня 2011 року № 1810/5.
Окрім цього, спадкове право характеризується цілою низкою спеціальних способів захисту прав та інтересів судом.
Серед таких способів захисту у ст.1301 ЦК України виокремлено визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Так, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
Крім того, суд враховує, що особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, як спеціального способу захисту спадкових прав судом, зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, яке за своєю правовою природою не є правочином.
Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 справа № 916/780/18, свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак, свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі.
У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.
Порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб може бути самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними (постанова ВС від 11.12.2019 у справі № 414/811/17).
Визнати свідоцтво про право на спадщину недійсним може лише суд.
Частиною першою статті 1241 ЦК України визначено коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Це малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
Непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнобов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку, або є інвалідами І, ІІ чи ІІІ групи.
Як убачається з довідки управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 1900-0206-5/43923 від 19.09.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 29.08.2008 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та одержує пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (інформацію надано станом на 18.09.2025).
Відтак, на момент смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 її донька, ОСОБА_1 вважалася непрацездатною і мала право на обов`язкову частку у спадщині матері. 
Так, з довідки № 315, виданої старостою Пилявського старостинського округу Трибухівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області убачається та стороною позивача не заперечується, що позивачка на момент смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 не проживала та не була зареєстрована за однією адресою з останньою.
Наявні в матеріалах справи довідки, видані Трибухівською сільською радою 21 грудня 2023 року за №690 та 10 листопада 2025 року за №315, які містять розбіжності щодо місця реєстрації померлої ОСОБА_3 наведеного вище не спростовують, як і того факту, що остання станом на час смерті постійно проживала з відповідачкою по справі ОСОБА_2 . 
В порушення вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України, позивачкою не було подано до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у строк, визначений статтею 1270 ЦК України, відтак позивачка ОСОБА_1 спадщину після смерті матері ОСОБА_3 не прийняла. 
На підтвердження того, що позивачка неодноразово була у нотаріуса, писала заяви, сплачувала належні платежі сторона позивача не долучила жодного доказу, матеріали спадкової справи, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 таких даних не містять. 
Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом, відповідачкою ОСОБА_2 , були подані необхідні документи для відкриття спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину, заповіт на момент оформлення спадкових прав був чинний, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії не було, про що зазначає і сама приватний нотаріус Чортківського районного нотаріального округу Іванів Л.І.
Натомість, судом не встановлено порушення прав ОСОБА_1 при видачі оспорюваного свідоцтва, оскільки така станом на час відкриття спадщини із спадковавцем за однією адресою не проживала та не була зареєстрована, із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 до нотаріуса у визначений законом строк не зверталася, відтак є такою що спадщину не прийняла. 
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 15 ЦК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається у позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі № 904/7841/21).
Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).
За наведених обставин, у суду відсутні правові підстави для визнання недійсним означеного свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а тому в цій частині позову слід відмовити.
Щодо скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, то суд зазначає таке.
Державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав.
З матеріалів справи, а саме, Витягу з Державного реєстру речових прав № 360061415 від 26.12.2023 та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 443557131 від 15.09.2025, земельна ділянка з кадастровим номером 6121285000:03:001:0390, площею 1,5359 га, на праві власності належить ОСОБА_2 ; дата та час державної реєстрації – 26.12.2023 о 16:52:28; державний реєстратор – приватний нотаріус Чортківського районного нотаріального округу Тернопільськеої області Іванів Л.І.; підстава внесення запису – рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 70906692 від 26.12.2023; документи, подані для державної реєстрації – свідоцтво про право на спадщину, серія та номер 6324, виданий приватним нотаріусом Іванів Л.І. 26.12.2023. 
Тобто, державна реєстрація права власності на земельну ділянку площею 1,5359 га проведена нотаріусом на підставі документів, визначених ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (зі змінами та доповненнями), зокрема на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом.
Зважаючи на те, що суд прийшов до переконання про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з огляду на підстави проведення реєстрації речових прав відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», позовні вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 1,5359 га, які є похідними від позовних вимог про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, до задоволення не підлягають. 
Отже, враховуючи наведене вище, оцінивши надані сторонами докази та встановлені відповідно ним обставини справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами факту порушення її прав, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. 
На підставі ст. ст. 2, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 80, 81, 258, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Чортківського районного нотаріального округу Іванів Леся Ігорівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права на обов`язкову частку у спадщині – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скарги не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного п ровадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.
Повний текст рішення складено 26 лютого 2026 року.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 . 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , місце проживання: АДРЕСА_4 .
Треля особа: приватний нотаріус Чортківського районного нотаріального округу Іванів Леся Ігорівна, місцезнаходження: 48402, вул. Підгаєцька, 12, м. Бучач Чортківського району Тернопільської області. 

Суддя:	  	І.  І.  Тхорик