Номер провадження 2-о/243/2/2026
Номер справи 243/11939/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» березня 2026 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого - судді Гончарової А.О.,
за участю: секретаря судового засідання – Слободкіної Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі Наказу № 29-к «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10 травня 2022 року, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на дату смерті, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою за участю заінтересованої особи: ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на дату смерті, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік – ОСОБА_3 . На час смерті спадкодавець – ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщина, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , складається з житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 . На теперішній час спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є: дружина – ОСОБА_1 , та син – ОСОБА_2 . 27 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернулась з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Панченко А.В., однак постановою від 27 листопада 2025 року їй було відмовлено у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подачі заяви на прийняття спадщини. Від встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на дату смерті залежить виникнення спадкових прав заявника та можливість їх подальшої реалізації.
В зв`язку з викладеним, заявник просить встановити факт постійного місця її проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .
Заявник, ОСОБА_1 , та представник заявника, адвокат Лещенко С.В., який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги серії АН №1869174 від 21 грудня 2025 року, в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник позивача до суду надав заяву про розгляд справи без його участі та без участі заявника, заяву просив задовольнити. 
Заінтересована особа, ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення заяви. 
Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , 17 травня 1980 року ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_4 , якій після укладення шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_5 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 16.03.1989, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 12.12.2022 року.
ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 18 грудня 2007 року на праві спільної часткової власності в рівних частках належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
27 листопада 2025 року постановою приватного нотаріусу Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті заяви про прийняття спадщини за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , який на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_1 , у зв`язку з пропущенням строку прийняття спадщини.
Згідно з повідомленням приватного нотаріусу Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. від 14.01.2026 року, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 спадкова справа не відкривалась.
Згідно з актом про сумісне проживання, складеним ОСББ «Барвінок», ОСОБА_1 проживала однією сім`єю та вела спільне господарство з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , з 18.12.2007 по дату смерті ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до довідки ОСББ «Барвінок» на ухвалу суду від 29.12.2025 року, 18.10.2022 року на момент смерті ОСОБА_3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , був зареєстрований лише ОСОБА_3 , проте, разом з ним за цією адресою проживала його дружина – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Положеннями абзацу 1 ч.2 ст.3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
В порядку ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за його життя і народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив, і батьки.
Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).
При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.
Аналізуючи вказані норми, слід дійти висновку про те, що для підтвердження факту прийняття спадщини особі, яка не подала таку заяву в нотаріальну контору, необхідно доводити саме обставини, що підтверджують факт спільного постійного проживання із спадкодавцем на момент смерті.
Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена.
Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.
В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.
Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.
Відповідно до правового висновку, висловленого у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.
В той же час, у постанові від 28 квітня 2021 року, справа № 204/2707/19, Верховний Суд зазначив, що для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, оскільки проживав разом із спадкодавцем, проживання має бути фактичним.
Відповідно до Постанови Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 360/2312/16-ц, ВС зазначив, відповідно до п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом МЮ України від 03 березня 2004 року № 20/5, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкоємцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка ЖЕО, правління житлового - будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкоємцем, копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини, реєстраційний напис у паспорті спадкоємця про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
За змістом ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.
Враховуючи відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, у ОСОБА_1 виникл право на звернення до суду з даною заявою.
Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги всі обставини та сукупність доказів наданих заявником, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.
Враховуючи вищевикладене та керуючись, ст.ст. 1216, 1217, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року , ст. ст. 12,13, 259, 263, 264, 265, 268, 315,316,318,319 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на дату смерті - задовольнити повністю.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , разом з чоловіком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , по день його смерті – ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . 
Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлений 19 березня 2026 року.

Суддя Слов`янського 
міськрайонного суду
Донецької області        А.О. Гончарова