П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 487/7336/21	

Перша інстанція: суддя Величко А.В.,
повний текст судового рішення
складено 05.11.2026, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Джабурія О.В.
суддів - Вербицької Н.В.
- Кравченка К.В.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «ТМО МВС України по Миколаївській області» про визнання дій протиправною та скасування постанови від 27.07.2021 року; зобов`язання вчинити певні дії, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «ТМО МВС України по Миколаївській області» про:
- визнання протиправною та скасування постанови ВЛК від 27.07.2021 року;
- зобов`язання Медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «ТМО МВС України по Миколаївській області», згідно чинного законодавства, провести аналіз документів та прийти до відповідного висновку щодо ступеня непрацездатності до подальшої служби. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 за контрактом з 22.10.2012 року. Як вказує позивач, у нього почав погіршуватися стан здоров`я, тому 13.07 2021 року за розпорядженням командира в/ч НОМЕР_1 здійснено медичний огляд військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Миколаївській області», за результатами якої позивача визнано обмежено придатним. Вважає постанову ВЛК протиправною, що і стало підставою для звернення до суду.
Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 29.11.2021 року справа №400/7336/21 була розподілена судді Миколаївського окружного адміністративного суду Маричу Є.В.
Ухвалою від 01.12.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено судове засідання на 19.01.2022 року.
Судове засідання, призначене на 19.01.2022 року відкладено на 24.02.2022 року.
16.02.2022 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від ДУ «ТМО МВС України по Миколаївській області» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що за направленням командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України позивача було направлено до ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Миколаївській області», де він знаходився на обстеженні з 13.07.2021 року по 23.07.2021 року. ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Миколаївській області» в своїх висновках керується чинним наказом МО №402 від 14.08.2008р., який зареєстровано в Міністерстві юстиції №1109115800 від 17 листопада 2008р. При прийнятті рішення комісія ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Миколаївській області», ретельно вивчила надані медичні документи щодо позивача та винесла рішення – «Обмежено придатний до військової служби», де вказані протипоказання, а саме нічні чергування та фізичні навантаження. В таких випадках складається свідоцтво про хворобу пункт 22.4 розділ 22, Наказ МО №402 від 14 серпня 2008р. що було зроблено ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Миколаївській області». Враховуючи вищевказані протипоказання (обмеження по службі) позивач мав змогу продовжити військову службу в лавах Національної гвардії України.
Відповідно до наказу голови суду від 26.08.2022 р. №107-к «Про відрядження судді ОСОБА_2 » суддю ОСОБА_2 тимчасово відраховано зі штату Миколаївського окружного адміністративного суду, на час переведення на посаду судді Київського окружного адміністративного суду шляхом відрядження з 29 серпня 2022 року (підстава Рішення голови Верховного Суду від 22.08.2022 року №391/0/149-22 «Про відрядження судді Миколаївського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 до Київського окружного адміністративного суду»).
Відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату суду від 17.10.2022 року №658/02-10 про призначення повторного автоматизованого розподілу справи №400/7336/21 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2022 року, справу №400/7336/21 передано на розгляд судді Величку А.В.
Ухвалою від 26.10.2022 року суд прийняв до провадження адміністративну справу №400/7336/21 за позовом ОСОБА_1 до Медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «ТМО МВС України по Миколаївській області» про визнання протиправною та скасування постанови від 27.07.2021 року; зобов`язання вчинити певні дії та продовжив розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою від 08.12.2022 року суд призначив судове засідання на 22.12.2022 року.
22.12.2022 року до канцелярії суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких він вказав, що стан його здоров`я так і не покращився та просив суд розглядати справу за його відсутності.
Справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Медичної (військово-лікарська) комісії ДУ «ТМО МВС України по Миколаївській області» (вул. Флотська, 71, м. Миколаїв, 54025, ідентифікаційний код 08734534) про визнання протиправною та скасування постанови ВЛК від 27.07.2021 року; зобов`язання Медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «ТМО МВС України по Миколаївській області», згідно чинного законодавства, провести аналіз документів та прийти до відповідного висновку щодо ступеня непрацездатності до подальшої служби - відмовлено.
На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року по справі №487/7336/21; визнати протиправною та недійсною постанову (висновок) ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Миколаївській області» від 27.07.2021 року (Свідоцтво про хворобу №483) у частині визначення ступеня придатності апелянта до військової служби; повернути справу на новий, справедливий розгляд до суду першої інстанції для повного з`ясування обставин проведення медичного обстеження, або - за наявності достатніх матеріалів - ухвалити інше законне рішення; розглядати апеляційну скаргу без особистої участі апелянта; у разі задоволення апеляції - стягнути з відповідача судові витрати за правилами процесу.
Апелянт вважає зазначене рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення. Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позову, не перевіривши повноту проведення медичного обстеження ВЛК, склад комісії, перелік фактично проведених обстежень, протоколи та результати досліджень. На думку апелянта, відсутність доказів належного обстеження та наявність нововиявлених (після звільнення) діагнозів підтверджують, що постанова ВЛК від 27.07.2021 року є необґрунтованою і протиправною.
10.12.2025 року (вхід.№67211/25) через підсистему «Електронний суд» на адресу суду апеляційної інстанції від представника Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Миколаївській області» - Шостака Олега Олексійовича надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.11.2025 року у справі №487/7336/21– без змін.
Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 за контрактом з 22.10.2012 року.
За направленням командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України позивача було направлено до ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Миколаївській області», де він знаходився на обстеженні з 13.07.2021 року по 23.07.2021 року. 
Рішенням Медичної військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Миколаївській області» складено свідоцтво про хворобу №483 від 27.07.2021 року, згідно якого позивача визнано обмежено придатним до військової служби.
Позивач, вважаючи рішення від №483 від 27.07.2021 року протиправним, звернувся до суду з даним позовом.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно з положеннями статті 70 «Основ законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 року №2801-XII, військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до вимог ст.ст.50, 61, 65, 77 Закону України «Про Національну поліцію», ч.10 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статті 21 Закону України «Про Національну гвардію України», статті 70 «Основи законодавства України про охорону здоров`я» та з метою нормативно-правового врегулювання організації медичного обстеження кандидатів на службу в поліцію, поліцейських, кандидатів на військову службу за контрактом, резервістів та військовослужбовців Національної гвардії України, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.04.2017 року №285, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2017 року за №559/30427, затверджено «Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС» (далі Положення №285), яке визначає організацію діяльності медичних (військово-лікарських) комісій МВС щодо проведення лікарської та військово-лікарської експертизи.
Підпунктом 3 пункту 3, підпунктом 1 пункту 4 Розділу I Положення №285 встановлено, що одним із основних завдань ВЛК є визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій і каліцтв у поліцейських, що проходять службу, звільняються зі служби та звільнились зі служби, військовослужбовців НГУ, колишніх військовослужбовців, колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ.
Постанови щодо ступеня придатності до служби колишніх поліцейських, колишніх військовослужбовців, осіб рядового й начальницького складу, причинного зв`язку їх захворювань, травм (поранень) приймаються ВЛК відповідно до цього Положення, законодавства чинного на момент звільнення зазначених осіб зі служби.
Згідно з положеннями пунктів 1, 2 Розділу II Положення №285, лікарська та військово-лікарська експертиза проводиться штатними та позаштатними ВЛК.
Штатними ВЛК є Центральна медична (військово-лікарська) комісія МВС (далі - ЦВЛК), медична (військово-лікарська) комісія державної установи «Територіальне медичне об`єднання» МВС (далі - ДУ ТМО) в областях, в місті Києві (далі - ВЛК ДУ ТМО).
Підпунктами 1, 2, 3 пункту 16 Розділу II Положення №285, передбачені такі функції штатних ВЛК:
1) організація та проведення лікарської і військово-лікарської експертизи, контроль за її проведенням в підпорядкованих ВЛК, надання їм у разі необхідності методичної і практичної допомоги;
2) розгляд звернень, заяв і скарг кандидатів до служби у поліції, поліцейських, кандидатів на військову службу, військовослужбовців, колишніх поліцейських, колишніх осіб рядового й начальницького складу і колишніх військовослужбовців з питань лікарської і військово-лікарської експертизи, аналіз та узагальнення результатів цієї роботи;
3) перегляд власних постанов і постанов підпорядкованих ВЛК у порядку контролю, а також у разі оскарження їх керівництвом МВС, Національної поліції України, командуванням НГУ чи особами, що пройшли медичний огляд, та в інших необхідних випадках.
Відповідно до вимог пунктів 1,11,19 Розділу III Положення №285, направлення на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи за формою (додаток 4) здійснюють відповідні підрозділи кадрового забезпечення Національної поліції України, командири частин НГУ.
Медичний огляд осіб у ВЛК проводиться з обов`язковим обстеженням лікарями-спеціалістами: терапевтом, хірургом, невропатологом, офтальмологом, отоларингологом, дерматологом, стоматологом, психіатром та лікарем-психологом або практичним психологом закладів охорони здоров`я МВС.
Постанова ВЛК щодо придатності (непридатності) особи до служби, яка приймається за результатами медичного огляду, заноситься до Акта медичного огляду, Книги (журналу) обліку документації ВЛК (додаток 9) і оформлюється Довідкою (додаток 10) або свідоцтвом про хворобу.
ОБГРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач направлявся на ВЛК у зв`язку із незадовільним станом здоров`я та у зв`язку з наявністю захворювання, що зумовлює обмежену придатність до військової служби, для визначення придатності до військової служби.
Зокрема, з 13.07.2021 року по 23.07.2021 року позивач перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні в лікарні ДУ «ТМО МВС України по Миколаївській області».
Згідно свідоцтва про хворобу №483 від 27.07.2021 року, позивачу поставлений діагноз: 
Остеохондроз, деформуючий спондилоартроз, грижа диску С6-7, L1-S1, спондилоартроз І-Пст., грижа диску L3-5, протрузії дисків L1-3, L5-S1. Хронічна люмбалгія з легким порушенням функції хребта. Хронічна цервікалгія, в стадії помірного загострення з легким порушенням функції хребта. Артеріальна гіпертензія Іст., ст.1, ризик 3, СН-0ст. ПМК-Іст. з мінімальним зворотнім током. Ангіопатія сітківки ОИ. Помірний тривожно-іпохондричний синдром. Двобічна нейросенсорна приглухуватість. Помірна пароксизмальна вестибулопатія. Правобічний сальпінгоотит. Птерігіум Пет. ОД - ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. 
Артеріовенозна мальформація краніовертебрального переходу. Аномалія Кімерлі. Аномалія трихромазії, тип «С» - HI, не пов`язане з проходженням військової служби.
Згідно пункту 12 Свідоцтва про хворобу було винесено постанову ВЛК на підставі ст.64в, 17в, 42в, 31г графи ІІ наказу МО України №402 від 2008 року «обмежено придатний до військової служби».
Колегія суддів зазначає, що позивач є військовослужбовцем та проходив медичний огляд з метою визначення його ступеню придатності до військової служби.
Оглянувши ОСОБА_1 , Медичною (військово-лікарською) комісією ДУ «ТМО МВС України по Миколаївській області» не було встановлено, що ступінь порушень функцій органів позивача є значними, що виключало можливість визнання його непридатним до військової служби.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «ТМО МВС України по Миколаївській області», згідно чинного законодавства, провести аналіз документів та прийти до відповідного висновку щодо ступеня непрацездатності до подальшої служби, то зазначена обставина встановлюються виключено рішенням військово-лікарської комісії.
Більш того, колегія суддів зазначає, що у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.
Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки як попередньо зазначалося, суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підстав висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.
Суд в межах розгляду справи не вправі надавати власну оцінку на предмет наявності підстав для визнання позивача таким, що придатний або непридатний до військової служби.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі № 806/526/16, від 12 лютого 2021 року у справі №820/5570/16 від 12 червня 2020 року у справі №810/5009/18.
Крім того, колегія суддів зауважує, що до складу ВЛК входять лікарі із відповідною спеціальною освітою та певним досвідом роботи у сфері медицини.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 12.06.2020 року у справі №810/5009/18, переглядаючи рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.04.2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 року, зазначив (п.70) «В свою чергу, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби виходить за межі судового розгляду суду касаційної інстанції».
Питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу в позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.
У цьому випадку, є відповідний висновок ВЛК про обмежену придатність ОСОБА_1 до проходження військової служби, але зміст апеляційної скарги зосереджений на тому, що за наявності у апелянта певних хвороб, вказаний висновок ВЛК не відповідає дійсності.
Враховуючи правові позиції Верховного Суду, суд позбавлений можливості надати оцінку медичному діагнозу, оскільки це питання спеціальної компетенції, а не питання права.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно спірних правовідносин.
Оскільки, позивач у позовній заяві та апеляційній скарзі не вказує на факти порушення процедури під час проходження ним ВЛК, а акцентує увагу саме на незгоді з медичним діагнозом, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Згідно з вимогами ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	Н.В. Вербицька   К.В. Кравченко