печерський районний суд міста києва

Справа № 757/16921/24-ц 
пр. 2-2107/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року 
Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Хайнацького Є.С.,
при секретарі судового засідання - Сміян А.Ю.,
за участю:
позивача-1: не з`явився, 
позивача-2: не з`явився,
представника відповідача-1 - Котляр Т.М.,
представника відповідача-2 - Ковальової А.Г. ,
представника відповідача-3 - Худжін Д.С. ,
представника відповідача-4 - Білоконь А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Київської міської прокуратури, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Києві, Головного управління Національної поліції у м. Києві, Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач-1, ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 (далі - позивач-2, ОСОБА_4 ) звернулися до суду з позовом до Київської міської прокуратури (далі - відповідач-1), Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Києві (далі - відповідач-2, ТУ ДБР у м. Києві), Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - відповідач-3, ГУ НП у м. Києві), Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач-4), Державної казначейської служби України (далі - відповідач-5, ДКСУ) про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірною (протиправною), протизаконною бездіяльністю органів державної влади.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за наслідками розгляду скарг на дії та бездіяльність посадових осіб відповідачів, поданих в порядку встановленому КПК України, ухвалами слідчих суддів відповідачів зобов`язано розглянути належним чином клопотання позивачів у межах здійснення досудового розслідування у кримінальних провадженнях, що внесені до ЄРДР на підставі заяв ОСОБА_4 , ОСОБА_3 або виконати певні дії, а саме, невиконання на їх думку 15 ухвал.
Як на підставу для задоволення позову, позивачі зазначають, що внаслідок протиправних дій відповідачів, у формі неналежного розгляду клопотань та невиконанні низки ухвал слідчих суддів, їм спричинено моральну шкоду, що виразилася в душевних стражданнях, розмір якої вони оцінюють в 1 280 000,00 грн, а також просять стягнути матеріальні витрати, які понесені у зв`язку з копіюванням та друком документів, заправки картриджів, проїздом у транспорті у розмірі 16 000,00 грн.
Також у позовній заяві позивачі просять суд винести окрему ухвалу для вжиття заходів щодо порушення кримінальних проваджень стосовно винних службових осіб відповідачів у справі.
19 квітня 2024 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі для розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 22 липня 2024 року.
06 травня 2024 року представник ТУ ДБР у м. Києві - Ковальова А.Г. подала до суду відзив, у якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначає про те, що позивачами, всупереч вимог статей 12, 81 ЦПК України, не надано доказів на підтвердження протиправності дій відповідачів, наявності моральних страждань та переживань, відповідного обґрунтування розміру завданої моральної шкоди та наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та шкодою, на яку посилаються позивачі.
При цьому, сама лише незгода позивачів з прийнятими відповідачами процесуальними рішеннями, які були або можуть бути ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування останнім моральної шкоди.
Також позивачами не доведено протиправність поведінки ТУ ДБР у м. Києві під час проведення досудового розслідування в рамках кримінальних проваджень. Усі дії слідчих ТУ ДБР у м. Києві щодо виконання ухвал слідчих суддів, вчинені в межах та в строки відповідно чинного законодавства України. Жодних порушень прав, свобод чи інтересів позивачів зі сторони ТУ ДБР у м. Києві, не було.
Позивачами не надано підтверджуючих документів понесення ними матеріальної шкоди в розмірі 16 000,00 грн, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні цих вимог.
17 травня 2024 року представник ДКСУ - Тимофєєва Т.М. подала до суду відзив на позов, у якому просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зазначає, що казначейство, яке залучено до справи як відповідач, згідно зі своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Позивачі не надали доказів, якими б підтверджували факт заподіяння їм моральних та фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Також необґрунтовано пред`явлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 1 200 000,00 грн.
Також позивачами не надано жодного доказу на підтвердження понесених вказаних ними витрат, а тому вимога щодо стягнення матеріальної шкоди не підлягає задоволенню. 
23 травня 2024 року представник Офісу Генерального прокурора - Овчаренко О.З. подала до суду відзив, у якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначає про те, що в діях прокурорів Офісу Генерального прокурора відсутні порушення вимог КПК України. Позивачами використано своє право на оскарження процесуальних дій посадових осіб органів досудового розслідування відповідно до вимог КПК.
Позивачі не надали до суду жодних доказів, які б підтверджували наявність заподіяної офісом Генерального прокурора шкоди (матеріальної та моральної), протиправність бездіяльності її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача.
Ураховуючи зазначене, правових підстав, передбачених статтями 1173, 1174, 1176 ЦК України, для відшкодування матеріальної та моральної шкоди немає. 
Доводи позивачів в обґрунтування наявності підстав для постановлення окремої ухвали є безпідставними з огляду на заперечення Офісу Генерального прокурора.
24 травня 2024 року представник Київської міської прокуратури - Котляр Т.М. подала до суду відзив, у якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначає про те, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої та відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.
Позивачами жодними доказами не підтверджено заподіяння, на їх думку, неправомірними (протиправними) діями або бездіяльністю органів прокуратури моральної шкоди (втрат), зокрема, заподіяння позивачам моральних чи фізичних страждань, як і не надано обґрунтованого розміру завданої матеріальної та моральної шкоди.
Позивачі подали до суду відповіді на відзиві відповідачів, у яких вказували на безпідставність їх доводів про необґрунтованість позовних вимог.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 липня 2024 року відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 14 жовтня 2024 року.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2024 року відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 30 січня 2025 року.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 01 квітня 2025 року.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 квітня 2025 року розгляд справи відкладено на 17 липня 2025 року.
14 липня 2025 року представник ТУ ДБР у м. Києві - Ковальова А.Г. подав до суду додаткові пояснення у справі, у яких вказує на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при зверненні до суду з позовною заявою, як власне і у подальшому, не надали і матеріали справи не містять належних і достатніх доказів на підтвердження факту завдання їм моральної шкоди, протиправності дій, зокрема, саме службовими особами ТУ ДБР у м. Києві по відношенню до них та відповідно існування причинно-наслідкового зв`язку між рішеннями (діями/бездіяльністю) службових осіб ТУ ДБР у м. Києві й наслідками у вигляді ймовірно завданої, за твердженням позивачів, моральної шкоди.
У зв`язку із перебуванням судді у відпустці, судове засідання, призначене 17 липня 2025 року, знято з розгляду та призначено наступне судове засідання на 02 жовтня 2025 року.
10 вересня 2025 року ОСОБА_3 подав до суду доповнення до раніше поданих письмових пояснень, у яких вказував на незаконні дії та бездіяльність відповідачів.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2025 року розгляд справи відкладено на 15 січня 2026 року.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 січня 2026 року розгляд справи відкладено на 18 березня 2026 року.
Позивачі, будучи належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися.
Представники відповідачів в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні.
Суд, вислухавши думку учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків.
Суд установив, що відповідно до інформації Київської міської прокуратури, ТУ ДБР у м. Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42021100000000227 від 31 березня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 396 КК України.
Указане кримінальне провадження розпочато на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2021 року у справі № 757/11449/21-к за заявою ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення суддею Шевченківського районного суду міста Києва.
За результатами досудового розслідування 31 серпня 2021 року слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 червня 2022 року у справі № 757/49764/21 скасовано постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві від 31 серпня 2021 року про закриття кримінального провадження № 42021100000000227 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 396 КК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, за пунктом 2 частини першої статті 284 КК України.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2022 року у справі № 761/16693/22 зобов`язано слідчого ТУ ДБР у м. Києві, яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42021100000000227, розглянути клопотання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 № 7-11 від 15 серпня 2022 року.
Листом від 20 жовтня 2022 року за вих. № 17960-22/к/11-03-8973 ОСОБА_3 було повідомлено про неможливість виконання зазначеної ухвали суду, у зв`язку із закриттям кримінального провадження. 
Виконання даної ухвали є предметом розгляду у справі № 757/10342/22-ц. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року у справі № 761/17937/22 зобов`язано слідчого ТУ ДБР у м. Києві, яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42021100000000227, розглянути клопотання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 № 12, 13.
Листом від 07 вересня 2022 року за вих. № 14537-22/к/11-02-7136/22 позивачів було повідомлено про неможливість виконання зазначених клопотань, у зв`язку із закриттям слідчим кримінального провадження 31 серпня 2021 року.
Виконання даної ухвали є предметом розгляду у справі № 757/10342/22-ц. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30листопада 2022 року у справі № 761/19190/22 зобов`язано уповноваженого слідчого ТУ ДБР у м. Києві у кримінальному провадженні № 42021100000000227 розглянути у порядку статті 220 КПК України клопотання № 14 від 05 вересня 2022 року та № 15, № 16 від 12 вересня 2022 року, подані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Листом від 22 вересня 2022 року за вих. № 15357-22/к/11-02-7780/22 позивачів було повідомлено про неможливість розгляду клопотань № 15 та № 16 від 11 вересня 2022 року, у зв`язку із закриттям кримінального провадження 31 серпня 2021 року.
Листом від 28 вересня 2022 року за вих. № 14897-22/к/11-02-8099/22 позивачів було повідомлено про неможливість розгляду клопотань № 14 від 04 вересня 2022 року, у зв`язку із закриттям кримінального провадження 31 серпня 2021 року.
Листом від 10 лютого 2023 року за вих. № 1703-23/к/11-02-2080/23, на виконання ухвали суду по справі № 761/19190/22, що надійшла та зареєстрована 19 січня 2023 року за вх. № 1701-23/к, позивачів було повідомлено про розгляд клопотань та надання відповідей на них.
Виконання даної ухвали є предметом розгляду у справі 757/10342/22-ц. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2022 року у справі № 761/22590/22 зобов`язано слідчого ТУ ДБР у м. Києві, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42021100000000227, відомості про яке були внесені до ЄРДС 2 квітня 2021 року, розглянути відповідно до вимог статті 220 КПК України клопотання ОСОБА_4 , ОСОБА_3 за вх. № 18356-22/к (№ 17), № 18367-22/к (№ 18), № 18358-22/к (№ 19).
Листом від 06 січня 2023 року за вих. № 234-23/к/11-02-384/23 слідчого суддю та позивачів було повідомлено про неможливість розгляду клопотань за вх. № 18356-22/к (№17), № 18367-22/к (№18), № 18358-22/к (19), у зв`язку із закриттям кримінального провадження 31 серпня 2021 року.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2023 року у справі № 761/1560/23 зобов`язано слідчого ТУ ДБР у м. Києві, яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42021100000000227, розглянути клопотання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 № 20 та № 21.
Слідчим ТУ ДБР у м. Києві на виконання ухвал Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2022 року у справі № 761/16693/22, від 21 вересня 2022 року у справі № 761/17937/22, від 30 листопада 2022 року у справі № 761/19190/22 були розглянуті клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 № 7-11 від 15 серпня 2022 року, № 12 від 27 серпня 2-22 року, № 13 від 29 серпня 2022 року, № 14 від 05 вересня 2022 року, № 15, № 16 від 12 вересня 2022 року у кримінальному провадженні № 42021100000000227 від 02 квітня 2021 року та 09 квітня 2025 року прийнято постанову про відмову у визнанні її потерпілою та в задоволенні таких клопотань, про що листом від 16 червня 2025 року № 29097-21/11-03-12328 повідомлено ОСОБА_4 .
Суд також установив, що на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2022 року у справі № 761/18348/22 слідчими ДБР розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 62022000000000853 від 24 жовтня 2022 року за частиною першою статті 111, частиною другою статті 364, частини першої та третьої статті 382, частини першої статті 442 КК України.
Крім того, ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 23 вересня 2022 року у справі № 761/12212/22 зобов`язано уповноважену особу (слідчого) ДБР негайно, але не пізніше 24 годин, внести до ЄРДР відомості, викладені у заяві ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про кримінальне правопорушення від 30 червня 2022 року № 20-Г (№ 940-С), яка була отримана уповноваженою особою ДБР, через електронне поштове відправлення - 30 червня 2022 року. на виконання ухвали слідчого судді, ДБР внесено відомості до ЄРДР 09 серпня 2022 року.
Виконання даної ухвали є предметом розгляду у справі № 757/10342/22-ц. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 березня 2021 року у справі № 761/7506/21 зобов`язано уповноваженого слідчого ДБР у кримінальному провадженні № 52021000000000027, розглянути клопотання ОСОБА_3 № 1 від 16 лютого 2021 року.
Виконання даної ухвали є предметом розгляду у справі № 761/7222/22. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 .
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2021 року у справі № 761/12011/21 скасовано постанову слідчого першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів суддями Головного слідчого управління ДБР від 22 березня 2021 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 52021000000000027 від 19 січня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частино третьою статті 382 КК України. Зобов`язано слідчого першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів суддями Головного слідчого управління ДБР або іншого слідчого, який входить до групи слідчих у кримінальному провадженні № 52021000000000027 вчинити дії відповідно до пункту 2 частини другої статті 55 КПК України.
Виконання даної ухвали є предметом розгляду у справі № 761/7222/22. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року відмолено у задоволенні позову ОСОБА_3 .
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04 серпня 2022 року у справі № 757/10986/22-к скасовано постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві від 25 квітня 2022 року про закриття кримінального провадження № 52021000000000027 від 19 січня 2021 року.
На виконання ухвали слідчого судді, 04 жовтня 2022 року відновлено закрите провадження.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року у справі № 761/15371/22 зобов`язано уповноважену особу ДБР невідкладно, але не пізніше 24 годи після отримання копії ухвали слідчого судді, внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_4 , ОСОБА_3 від 30 липня 2022 року № 21-Г (941 С) та надати заявникам витяг з ЄРДР.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року у справі № 757/20114/22 зобов`язано уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора внести відомості до ЄРДР за заявою (повідомленням) ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення від 30 липня 2022 року вих. № 21-Г (941 С), про що проінформувати заявників.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2022 року по справі № 761/18347/22 зобов`язано слідчого ДБР, уповноваженого вносити відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, внести відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, на підставі заяви ОСОБА_3 від 31 серпня 2022 року № 910/6, про вчинення кримінального правопорушення, та повідомити про це заявника, шляхом надання витягу з ЄРДР.
Виконання даної ухвали є предметом розгляду у справі № 757/10342/22-ц. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року у справі № 757/24139/22-к зобов`язано уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, виконати вимоги статті 214 КПК України за заявою ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення № 910/6 від 31 серпня 2022 року, про що поінформувати заявника.
Відповідно до вимог статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб. 
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. 
У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. 
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. (пункт 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). У пункті 5 вказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. 
Збитками(майновою шкодою) є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повно обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (стаття 22 ЦК України). 
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. 
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. 
Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. 
При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. 
За висновком Верховного суду України у справі № 6-501цс17 шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. 
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана в тому числі внаслідок процесуальних дій, що обмежують права громадянина. 
Для настання відповідальності перед позивачем обов`язковою умовою є визнання наведених рішень незаконними та їх подальше скасування, а також визнання дій або бездіяльності таких органів (посадових осіб) протиправними.
Вина є підставою для відповідальності. 
Відшкодування моральної шкоди відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» здійснюється за рахунок державного бюджету. 
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача.
При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. 
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. 
Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19). 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 81 ЦПК України). 
У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. 
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. 
Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. 
За правилом частини другої статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. 
Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. 
Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності. 
При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди. 
Звертаючись до суду із цим позовом, позивачі не довели належними і допустимими доказами факт завдання їм майнової та моральної шкоди внаслідок невнесення слідчим ТУ ДБР в м. Києві відомостей про вчинення кримінальних правопорушень за її заявами, не розглядом клопотань причинний зв`язок між діями слідчого , прокурора та настанням тих негативних наслідків, на які вони посилалися. 
Факт того, що ухвалами слідчого зобов`язано забезпечити внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за заявами позивачів, не доводить заподіяння їм шкоди та не підтверджує наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю слідчого, яка виразилась у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення в ЄРДР, та настанням шкоди. 
Такий висновок є аналогічним висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі № 686/7576/18 (провадження № 61-43847св18), від 16 травня 2019 року у справі № 686/20079/18 (провадження № 61-5360св19), від 12 квітня 2019 року у справі № 686/10651/18 (провадження № 61-305св19), від 22 травня 2019 року у справі № 686/24243/18-ц (провадження № 61-7017св19), від 31 липня 2019 року у справі № 686/22133/18 (провадження № 61-10591св19) від 25 листопада 2019 року у справі № 686/22462/18 (провадження № 61-17648св19), від 03 грудня 2019 року у справі № 686/12334/18 (провадження № 61-12965св19), від 03 грудня у справі № 686/26653/18 (провадження № 61-12277св19), від 19 березня 2020 року у справі № 686/17001/17 (провадження № 61-22067св19), від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19), від 27 квітня 2020 року у справі № 686/17297/18 (провадження № 61-2738св19), від 30 червня 2020 року у справі № 686/3050/19 (провадження № 61-19878св19) та від 06 липня 2020 року у справі № 686/20389/19 (провадження № 61-735св20), предметом розгляду яких були позовні заяви про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією та бездіяльністю органів державної влади. 
Права позивачів у зв`язку із невнесенням слідчим відомостей про вчинене кримінальне правопорушення в ЄРДР, не розглядом клопотань були відновлені ухвалами слідчого судді, що є достатньою сатисфакцією із урахуванням обставин цієї справи. 
Таким чином, встановивши, що позивачі належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими вони обґрунтовують свої вимоги, суду не надали, тому суд вважає підставною відмову в задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю. 
Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності , суд приходить до висновку , що позовні вимоги позивачів про стягнення матеріальної, моральної шкоди не знайшли підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню. 
Крім того, в позовній заяві позивачі указували на наявність підстав для постановлення окремої ухвали щодо дій/бездіяльності відповідачів.
Відповідно до вимог частини першої статті 262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
Окрема ухвала суду - це процесуальне судове рішення, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення.
Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 року в справі № 761/32388/13-ц (провадження № 61-3251св18) зазначено, що «при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком».
Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 800/500/16 (провадження № 11-1156заі18) зазначено, що окрема ухвала суду є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду. Постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язком суду.
Наведені норми вказують на те, що у суду є право, коли він встановив порушення закону, постановити окрему ухвалу. Інститут окремої ухвали направлений на реагування суду у тих випадках, коли порушення закону настільки очевидне, зухвале та систематичне, що не дозволяє суду бути інертним до таких порушень і спонукає до ефективних дій, втіленням яких має бути окрема ухвала (див. пункт 24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2023 року у справі № 990/131/22 (провадження № 11-137заі23).
Разом з тим, суд при перевірці доводів клопотання позивачів встановив, що стороною відповідачів не наведено достатніх підстав та аргументів для постановлення окремих ухвал в рамках розгляду даної справи.
За змістом статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати понесені позивачем не відшкодовуються. 
Керуючись статтями 19, 22, 55, 56 Конституції України, статтями 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, статтями 10, 11, 12, 81, 83, 137, 141, 259, 353 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Київської міської прокуратури, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Києві, Головного управління Національної поліції у м. Києві, Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з для проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено та підписано 03.04.2026 року.

Суддя Євген ХАЙНАЦЬКИЙ