ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2026 р. 	Справа № 440/2735/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ральченка І.М.
суддів: Катунова В.В. , Мінаєвої К.В. 
за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2026 (суддя І.Г. Ясиновський, повний текст складено 13.03.26) по справі № 440/2735/26
за позовом ОСОБА_1 до  Державної казначейської служби України   про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
До Полтавського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просила суд:
- визнати протиправними дії Державної казначейської служби України щодо відмови у перерахуванні коштів на користь ОСОБА_1 відповідно до ухвал Полтавського окружного адміністративного суду від 10.04.2025 по справі № 440/14218/24, від 13.10.2025 по справі №440/1311/25;
- зобов`язати Державну казначейську службу України здійснити перерахування коштів ОСОБА_1 в погашення першої черги заборгованості у розмірі 300 173,3 гривень на підставі Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
- стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційні втрати на суму простроченого грошового зобов`язання в загальній сумі 17833,88 грн за виконавчими листами Полтавського окружного адміністративного суду у справах №440/14218/24, №440/1311/25.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.26 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі №440/15067/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що особа, на користь якої винесено судове рішення, яке набрало законної сили, але яке не виконується через рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, має право на захист своїх порушених прав на стадії виконання судового рішення. Таке право надано усім особам, на користь яких винесені судові рішення, але які не виконані. Особливістю виконання судових рішень про стягнення коштів з державних органів врегульовано Порядком № 845, а саме вони виконуються органами державного казначейства, а не державними виконавцями.
При цьому, особи, на користь яких винесено таке судове рішення про стягнення коштів з державного органу, мають ідентичне право на захист своїх порушених прав при невиконанні судового рішення, як і учасники виконавчого провадження. Позбавлення права на суд особи, на користь якої винесено судове рішення, яке набрало законної сили, але яке не виконується, є порушенням доступу до правосуддя.
Відповідач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача. 
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов у цій справі фактично спрямований на зобов`язання відповідача виконати інші судові рішення - ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 10.04.2025 по справі № 440/14218/24, від 13.10.2025 по справі №440/1311/25 та фактично є однією із форм контролю за виконанням судових рішень, отже цей позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження з наступних підстав.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх в добровільному порядку визначені Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження (далі – Закон №1404-VIII), який набрав чинності 05 жовтня 2016 року.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень, за якими боржником є держава, її державні органи, покладається на органи державної виконавчої служби.
Частиною другою статті 6 Закону № 1404-VIII передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
За приписами частини першої статті 3 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі – Закон № 4901-VI у редакції Закону №1404-VIII) виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень – за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Згідно з пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4901-VI заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами; у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено у Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011року № 845 (далі – Порядок № 845).
Визначення «безспірного списання» міститься у пункті 2 Порядку № 845 та означає операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі – органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.
Так, відповідно до пункту 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів – з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників – у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Пунктом 47 Порядку № 845 передбачено, що безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих, зокрема, органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника.
Положеннями частини першої статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з пунктами 1– 2 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа – це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Системний аналіз положень статей 2, 4 та 19 КАС України свідчить, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
З матеріалів цієї справи слідує, що предметом спірних правовідносин є відмова ДКС України у перерахуванні коштів на користь ОСОБА_1 відповідно до ухвал Полтавського окружного адміністративного суду від 10.04.2025 по справі № 440/14218/24, від 13.10.2025 по справі №440/1311/25.
Так, нормами процесуального закону законодавець передбачив декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу (стаття 382 КАС України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень – відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України).
Отже, КАС України встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Суди першої інстанцій, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 , дійшов до висновку про те, що у даному випадку позивачка повинна була звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України, оскільки спірні правовідносини у справах № 440/14218/24, №440/1311/25 перейшли на стадію виконання судового рішення.
Між тим, вищенаведена позиція суду першої інстанції, що заявлені позовні вимоги стосуються саме порядку виконання судових рішень, а тому позивачці, у випадку незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, слід було звернутися до суду першої інстанції з заявою у порядку, передбаченому статтею 383 КАС, є помилковою, оскільки ОСОБА_1 обрано саме такий (шляхом звернення до суду з позовом до ДКС України про визнання бездіяльності протиправною) спосіб захисту порушеного права.
Колегія суддів вважає, що позивачка мала б право звернутися до суду з заявою у порядку, передбаченому статтею 383 КАС України, лише тоді, коли б ці дії вчинялись саме УПФУ в Полтавській області - відповідачем у справах № 440/14218/24, №440/1311/25.
Проте, позовну заяву подано саме до ДКС України, яка не є відповідачем у справах № 440/14218/24, №440/1311/25, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень статті 383 КАС України.
За таких обставин суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і не належить до компетенції адміністративного суду.
Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 30 травня 2023 року у справі № 320/5820/2.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про відмову у відкритті провадження у справі було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 320, 321 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2026 по справі № 440/2735/26 скасувати. 
Адміністративну справу № 440/2735/26 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов   К.В. Мінаєва   	
Постанова складена в повному обсязі 22.04.26.