ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

09 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/2779/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),
суддів: Сафронової С.В., Білак С.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року в адміністративній справі №160/2779/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (код ЄДРПОУ 21366538) № 047250021217 від 23.08.2024 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 разової грошової допомоги у розмірі 10 пенсій відповідно до п.7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427) зарахувати ОСОБА_1 до спеціального (педагогічного) стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи: з 04.09.1984 р. до 30.10.1995 р. - на посаді вихователя в ясла-садку №16 Південнотрубного заводу; з 01.11.1995 р. до 02.11.1997 р. на посаді вихователя в ясла-садку №24 Південнотрубного заводу; з 03.11.1997 р. до 09.06.1998 р. на посаді вихователя в ясла-садку №54 Південнотрубного заводу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 разову грошову допомогу відповідно до п.7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі десяти її місячних пенсій.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено частково, суд:
- визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 047250021217 від 23.08.2024 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 разової грошової допомоги у розмірі 10 пенсій відповідно до п.7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального (педагогічного) стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи:
з 04.09.1984 р. до 30.10.1995 р. - на посаді вихователя в ясла-садку №16 Південнотрубного заводу; з 01.11.1995 р. до 02.11.1997 р. на посаді вихователя в ясла-садку №24 Південнотрубного заводу; з 03.11.1997 р. до 09.06.1998 р. на посаді вихователя в ясла-садку №54 Південнотрубного заводу;
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити ОСОБА_1 разову грошову допомогу відповідно до п.7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі десяти її місячних пенсій;
- в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив;
- стягнув з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у сумі 484 грн 48 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачу необхідно надати уточнюючу довідку про період роботи з 04.09.1984 по 31.12.2001 в ПАТ «Нікопольський Південнотрубний завод» щодо приналежності дитячих садочків №16, №24 до закладів освіти державної чи комунальної форм власності. Оскільки позивачем при поданні документів не надано належної уточнюючої довідки про форму власності дитячих садочків, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області було прийнято рішення про відмову позивачу в призначенні грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій. Судом першої інстанції було винесено рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що сукупний стаж роботи позивача на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на день досягнення ОСОБА_1 пенсійного віку становить понад 30 років і на момент досягнення пенсійного віку позивач працювала на такій посаді у закладі комунальної форми та не отримувала до цього будь-яку пенсію, що відповідачами не спростовано, відтак, у розумінні приписів п.7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV ОСОБА_1 набула право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, задовольнивши вимоги позивача, прийняв законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є безпідставним та таким, що ґрунтується виключно на особистій думці останнього.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 311 КАС України.
Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області і отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивач 15.08.2024 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення грошової допомоги у розмірі її десяти місячних пенсій відповідно до Закону № 1058-VI.
Заяву позивача розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, рішенням якого №047250021217 від 23.08.2024 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області зазначено, що за результатом розгляду документів, доданих до заяви, згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, електронна пенсійна справа потребує уточнюючі дані про період роботи заявниці з 04.09.1984 по 31.12.2001 в ПАТ «Нікопольський південнотрубний завод» щодо приналежності садочків №16, №24 до закладу освіти державної чи комунальної форми власності.
Не погоджуючись із рішенням відповідача про відмову у нарахуванні та виплаті їй грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у відповідності до п.7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач звернулась із даним позовом до суду.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що в примітці 2 Постанови № 909, зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ. Отже, Пенсійним фондом протиправно не зараховано вказаних вище періодів до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачених пунктом «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Разом з тим позивач безпідставно вказала в позовних вимогах зобов`язати Відповідача-1 зарахувати періожи до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачених іншими пунктами, а саме «є» і «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Основними документами, які підтверджують право на виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону №1058-IV, є трудова книжка, копія наказу (розпорядження) про звільнення або відомості про трудову діяльність із реєстру застрахованих осіб. Необхідність подання уточнюючих довідок закладів, установ або їх правонаступників, та інших документів виникає у разі відсутності у трудовій книжці або у реєстрі застрахованих осіб інформації, що підтверджує роботу на посадах і в закладах, установах державної та комунальної форми власності.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
За приписами пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 (далі Порядок).
Пунктом 5 Порядку встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Відповідно до пункту 7 Порядку, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
Таким чином, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.
Синтаксичний аналіз пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, дає підстави для висновку, що умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. При цьому законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.
За змістом вказаної норми отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.
Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 328/1619/17(2-а/328/80/17) зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування будь-якого іншого виду пенсії.
У постанові від 28 листопада 2019 року у справі № 522/5056/16-а Верховний Суд також зазначив, що для отримання грошової допомоги, при призначенні пенсії за віком, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій, мають бути дотримані такі вимоги: особа має досягнути пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема частиною 1 ст. 26 встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років; на день досягнення пенсійного віку особа мала працювати в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і мати страховий стаж, зокрема для чоловіків - 35 років, на таких посадах; особа до цього не отримувала будь-яку пенсію.
Верховний Суд у постанові від 02.03.2020 № 175/4084/16-а(2-а/175/86/16) за змістом наведених норм законодавства доходить до висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з: 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах; 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії. Водночас, що умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, як помилково вважали суди попередніх інстанцій, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Слід зазначити і про те, що законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.
Верховний Суд у постанові від 02.03.2020 № 175/4084/16-а(2-а/175/86/16) зазначає, що отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем, як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.
У постанові від 15.06.2022 по справі №200/854/19-а, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що суть зазначеної грошової допомоги полягає в додатковій гарантії для працівників, які працювали в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Наявність такої гарантії спонукає осіб працювати саме в установах державної або комунальної форми власності і набувати необхідний стаж у зазначених установах. При цьому, зміст норми 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV дозволяє стверджувати, що у разі, якщо на день досягнення пенсійного віку особа не має відповідного спеціального стажу (для жінок 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час виникнення спірних правовідносин), то така особа може «відтермінувати» реалізацію свого права виходу на пенсію задля набуття спеціального стажу, необхідного для отримання грошової допомоги. Таке тлумачення зазначеної норми є цілком логічним. Особа продовжує працювати в установах державної або комунальної форми власності та погоджується отримувати пенсію з більш пізнього віку, а держава, в свою чергу, заохочує таких осіб додатковою соціальною гарантією.
Колегія суддів зазначила, що норму пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV слід тлумачити таким чином, що для отримання визначеної пунктом 7-1 розділу Прикінцеві положення Закону №1058-IV грошової допомоги при виході на пенсію по Закону №1058-IV особа має дотриматись таких вимог:
- станом на день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її право на зазначену грошову допомогу втратили);
- станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час виникнення спірних правовідносин) на зазначених вище посадах.
З трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 15.08.1983 встановлено, що позивач працювала, у періоди не зараховані органом пенсійного фонду:
- 04.09.1984 прийнята в дитячий садок № 16 Південнотрубного заводу вихователем відповідно до розпорядження №83 від 04.09.1984;
- 01.11.1995 переведена в ясла-сад №24 вихователем відповідно до розпорядження №485 від 01.11.1995;
- 03.11.1997 переведена в ясла-сад №54 вихователем відповідно до наказу №664 від 03.11.1997;
- 02.01.2001 переведена у відділення дитячих дошкільних закладів вихователем логопедичної групи ясла-саду відповідно до наказу №56 від 02.01.2001.
В Законі України «Про дошкільну освіту» зазначено, що згідно із Законом № 2145-VIII від 05.09.2017, слова «дошкільний навчальний заклад» в усіх відмінках і числах замінено словами «заклад дошкільної освіти» у відповідному відмінку і числі.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про дошкільну освіту», ясла-садок та дитячий садок є закладами дошкільної освіти.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (Постанови № 909), серед яких в розділі 1. «Освіта» є заклади «Дошкільні навчальні заклади всіх типів» зазначено посади: директори (завідуючі), вихователі-методисти, вихователі, асистенти вихователів дошкільних навчальних закладів в інклюзивних групах, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи.
В примітці 2 Постанови № 909, зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Отже така підстава для відмови у виплаті грошової допомоги як ненадання довідки про приналежність садочків №16 та №24 до закладу освіти державної чи комунальної форм власності не передбачена чинним законодавством.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Пенсійним фондом протиправно не зараховано вказаних вище періодів до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачених пунктом «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Вказані посади, на яких працювала позивачка, передбачені переліком посад, робота на яких дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема «Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі Перелік №909).
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що освітні заклади, в яких працювала позивач, відносяться до освітніх закладів, визначених у Переліку №909.
Згідно з положеннями статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року за №1788-ХІІ (надалі- Закон №1788- XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку №22-1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №22-1) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Поряд з цим, ГУ ПФУ в Черкаській області жодних зауважень щодо записів трудової книжки тощо не зазначає. Відповідачем не заперечується зайнятість позивача у спірний період на посадах, передбачених відповідним Переліком та віднесених до категорії працівники освіти.
Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що періоди роботи позивача з з 04.09.1984 до 30.10.1995 на посаді вихователя в ясла-садку №16 Південнотрубного заводу; з 01.11.1995 до 02.11.1997 на посаді вихователя в ясла-садку №24 Південнотрубного заводу; з 03.11.1997 до 09.06.1998 на посаді вихователя в ясла-садку №54 Південнотрубного заводу входять до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років, а відтак відповідачем-2 протиправно не зараховано до спеціального стажу зазначений період.
Відтак, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області дійшло помилкового висновку про відсутність підстав для зарахування спірних періодів роботи до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 047250021217 від 23.08.2024 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 разової грошової допомоги у розмірі 10 пенсій відповідно до п.7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», наслідком чого є його скасування.
Як наслідок, суд першої інстанції правильно зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального (педагогічного) стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи: з 04.09.1984 р. до 30.10.1995 р. - на посаді вихователя в ясла-садку №16 Південнотрубного заводу; з 01.11.1995 р. до 02.11.1997 р. на посаді вихователя в ясла-садку №24 Південнотрубного заводу; з 03.11.1997 р. до 09.06.1998 р. на посаді вихователя в ясла-садку №54 Південнотрубного заводу та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити ОСОБА_1 разову грошову допомогу відповідно до п.7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі десяти її місячних пенсій.
Відтак, доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Інші доводи суду першої інстанції не покладені в основу незгоди з рішенням суду першої інстанції, що викладені в апеляційній скарзі, а тому суд апеляційної інстанції не надає їм правову оцінку.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року в адміністративній справі №160/2779/25 – залишити без задоволення
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року в адміністративній справі №160/2779/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328-329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко 

суддя С.В. Сафронова 

суддя С.В. Білак