Справа № 387/163/26
Номер провадження по справі 2-а/387/8/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року селище Добровеличківка

Добровеличківський районний суд, Кіровоградської області, в складі:

Головуючого судді   Майстер І. П. 
за участю секретаря судового засідання Полюхович Т.А.

розглянувши в письмовому провадженні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Кіровоградської області, третя особа інспектор СРПП Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області Кольцов М.І. про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду в інтересах позивача до відповідача про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, в якійзазначив, що 24.01.2026 інспектором СРПП Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області Кольцовим М.І., винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАД №901177 відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 гривень. Відповідно до п. 9.2 Правил дорожнього руху України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху та зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом. Позивач зазначає, що 24.01.2026 близько 09:25 год. він здійснював рух по вул.Незалежності в селищі Добровеличківка Новоукраїнського району Кіровоградської області на власному автомобілі MITSUBISHI LANCER, д.н.з. НОМЕР_1 . На ділянці дороги вул. Європейська, 20 дорога має вигин (заокруглення) ліворуч, при цьому будь-які знаки дорожнього руху на цій ділянці відсутні. Позивач рухався автомобілем головною дорогою по твердому асфальтовому покриттю та на названому відрізку дороги не вчиняв будь-яких маневрів, що визначаються п. 9.2.6 ПДР України, а саме зміни руху, перестроювання, повороту або розвороту не здійснював. Осьову або умовно-осьову дорожню розмітку не перетинав. На вказаному відрізку дороги не починав рух та не здійснював зупинку, тому вимоги п. 9.26 ПДР України ним не порушувалися. При цьому інспектором дії позивача, які виразилися у проїзді заокруглення головної дороги, було неправильно кваліфіковано як порушення правил дорожнього руху. Позивач своєї вини не визнає та вважає, що в його діях відсутня об`єктивна сторона інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України. Тому притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, є незаконним, протиправним та необґрунтованим рішенням працівника поліції. Крім цього позивач стверджує, що 24.01.2026 за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові, він не вчиняв жодного порушення ПДР України у місці та у спосіб, які наведені в оскаржуваній постанові. Зокрема, інспектор Кольцов М.І. не вірно визначив назву населеного пункту: зазначив смт Добровеличківка, тоді як населений пункт є селищем, а не смт (селищем міського типу). Також позивач ОСОБА_1 рухався по вул.Європейській, а не по вул. Незалежності.
Тому позивач вважає, що інспектор Кольцов М.І. неправильно встановив обов`язкові для визначення обставини, а саме: невірно визначив місце вчинення інкримінованого правопорушення, що є неприпустимим у контексті ст. 256 КпАП України.
Стаття 7 КпАП України визначає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.
З даною постановою позивач не погоджується, вважає її протиправною, а тому вимушений її оскаржити в судовому порядку. 
Добровеличківським районним судом Кіровоградської області 12 лютого 2026 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
На підставі ст. 262 КАС України, розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі здійснення розгляду справи за відсутності учасників, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Представник відповідача Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області про день, час та місце слухання справи повідомлявся, вчасно та належним чином та надав до суду відзив згідно з яким вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, поліцейський оцінив всі обставини справи установлюючи під час розгляду справи, докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, вважають, що стягнення застосоване без порушення в межах ч.2 ст.122 КпАП України, за якою позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності. Постанова є законною та обґрунтованою, просять в позові відмовити.
Суд у порядку спрощеного позовного провадження дослідивши наявні докази, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №901177 поліцейський відділення поліції №2 ( селище Добровеличківка) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області Кольцов М.І. притягнув до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України, 24.01.2026 о 09 годині 27 хвилин ОСОБА_1 в селищі Добровеличківка по вул. Незалежності 20 керуючи транспортним засобом марки Mitsubishi Lancer номерний знак НОМЕР_2 не увімкнув лівий світловий покажчик повороту під час повороту ліворуч, чим порушив п.п.9.2 б ПДР України.
Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до п.2 розділу 4 інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 07.11.2015 №1395, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати ст.283 КпАП України.
Обов`язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладено законом на відповідача. Відповідно до ст 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Також, ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Правилами Дорожнього Руху (ПДР) України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюється єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Частиною 2 ст.122 КпАП України встановлено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до пункту 9.2.б Правил дорожнього руху України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
З відеозапису нагрудної бодікамери встановлено, що після зупинки транспортного засобу Mitsubishi Lancer номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , інспектором поліції повідомлено водієві: " Ведеться фото та відео фіксація. Не вмикаєте показчик повороту при зміні напрямку руху, там де Ви спускались біля крамниці. На перехресті повинні вмикати показчики повороту" Водій відповів, що він їхав по головній дорозі, та частинка дороги де ніби перехрестя, то не дорога то ділянка, яка насипана власноруч людьми. Далі так іде дорога справої сторони Роз`яснено водієві його права та повідомлено про вчинення порушення підпункту "б" пункту 9.2 Правил дорожнього руху.
Позивач на відеозаписі заперечував факт порушення правил дорожнього руху та зауважив, що він їхав по головній дорозі і при вигині ліворуч не повинен подавати сигнал світловим покажчиком повороту.
Дослідивши матеріали справи, а саме оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення судом встановлено, що вказана постанова інспектором прийнята у зв`язку з порушенням позивачем п.9.2 б. ПДР, оскільки, в порушення вимог ч.2 ст. 122 КпАП України, «водій керуючи ТЗ не подав сигнал світлових покажчиків повороту відповідного напрямку при повороті.»
Так, згідно з вимогами п. 9.2.б ПДР встановлено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Суд вважає в даному випадку, що відповідач не надав суду належних доказів того, що позивач в порушення вимог п. 9.2.б Правил дорожнього руху, рухаючись на автомобілі повертав, розвертався чи виконував маневр, є правильним.
Суд звертає увагу на те, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.
На переконання суду позивач не допускав порушення вимог п.9.2 «б» ПДР, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодекс України про адміністративні правопорушення, адміністративна відповідальність настає, зокрема, за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.
Згідно з п. 9.2 Правила дорожнього руху України, водій зобов`язаний подавати сигнали світловими покажчиками повороту перед початком руху, зупинкою, перестроюванням, поворотом або розворотом.
Отже, обов`язок подання сигналу повороту виникає виключно у разі вчинення водієм відповідного маневру — зміни напрямку руху, перестроювання, повороту або розвороту.
Як встановлено судом, позивач 24.01.2026 здійснював рух транспортним засобом по дорозі з заокругленням (вигином), не змінюючи смуги руху, не здійснюючи перестроювання, повороту або розвороту, та не перетинаючи дорожню розмітку.
Сам по собі рух транспортного засобу по ділянці дороги із заокругленням не є маневром у розумінні п. 9.2 Правил дорожнього руху України, а відтак не породжує обов`язку подання сигналу світловими покажчиками повороту.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що позивач здійснював маневр, який відповідно до вимог ПДР України зобов`язував його подавати сигнал повороту.
Відповідно до ст. 251 Кодекс України про адміністративні правопорушення, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у встановленому законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність правопорушення. Обов`язок щодо доказування правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності покладається на орган (посадову особу), який виніс відповідну постанову.
Крім того, судом встановлено, що у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності неправильно зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення, зокрема невірно визначено назву вулиці, що не дає можливості однозначно встановити обставини події.
Вказані недоліки суперечать вимогам ст. 256 Кодекс України про адміністративні правопорушення щодо належного оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення та свідчать про неповне з`ясування обставин справи посадовою особою.
Згідно зі ст. 7 Кодекс України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
При таких обставинах суд доходить до висновку про скасування оскаржуваної постанови поліції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн та закриття провадження у справі.
Відповідно до ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до змісту ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до п.1ст. 247 КпАП України, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Аналізуючи усі обставини по справі та досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до переконливого висновку про задоволення позовних вимог та необхідність скасування оскаржуваної постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу та закриття провадження у справі.
Відповідно до ст. 132 Кодекс адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодекс адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд ухвалює рішення про стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача.
Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.
Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
На підтвердження понесених витрат позивачем надано: ордер про надання правничої допомоги від 02.02.2026 (акт прийому-передачі від 02.02.2026, розрахунок виконаних робіт по наданню правової допомоги, розрахункова квитанція).
Суд визнає обґрунтованими та документально підтвердженими витрати позивача на правничу допомогу у сумі 2000 (дві тисячі) гривень, що включають: підготовку позовної заяви, підготовку доказів, консультативну роботу.
Оскільки представництво інтересів позивача в судовому засіданні не здійснювалося, частка витрат, пов`язана з безпосереднім представництвом в суді, не підлягає стягненню.
Враховуючи принципи розумності та співмірності, заперечення відповідача щодо витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу у зазначеному розмірі підлягають стягненню з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.
Відповідно до ч. 3 ст. 134 Кодекс адміністративного судочинства України, витрати на професійну правничу допомогу підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, за умови їх документального підтвердження.
Оцінюючи заявлені до стягнення витрати, суд враховує принципи розумності та співмірності, зважає на складність справи, обсяг наданих правничих послуг та витрачений час.
Оскільки відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень — орган Національної поліції, судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань такого органу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 77, 243-246, 286 КАС України, ст.ст. 251, 288 КпАП України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Кіровоградської області, третя особа інспектор СРПП Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області Кольцов М.І. про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності -задовольнити.
Постанову серії БАД №901177 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України та накладення штрафу в сумі 510 гривень скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити .
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
В разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ;
Відповідач: Головне управління національної поліції в Кіровоградської області ( ЄДРПОУ 40108709 Кіровоградська область м.Кропивницький, вул.Віктора Чміленка,41);
третя особа інспектор СРПП Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області Кольцов М.І.( 27000 Кіровоградська область Новоукраїнський район вул.Центральна,115).

Суддя 
Добровеличківського районного суду 
Кіровоградської області   Майстер І. П.