Справа № 446/2893/25 
Провадження № 3/446/61/26
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.03.2026 року м. Кам`янка-Бузька

Суддя Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області Ляшко О. П., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління Державного агенства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності
- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч.4 ст. 85 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
В провадженні судді перебуває вищезазначена справа про адміністративне правопорушення.
До суду надійшли клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Дегтяренко О.О. про витребування доказів та виклик свідка.
В обгрунтування клопотань захисник посилається на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення від 02.12.2025 зазначено свідків події ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , адреса проживання яких збігається та є юридичною адресою Управління Державного агенства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Львівській області, що свідчить про те, що вказані особи є працівниками відповідного органу, однак це не виключає можливості їх допиту як свідків для з`ясування обставин справи. Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення зазнначено, що ОСОБА_1 відмовився від пояснень в протоколі, надав пояснення на окремому аркуші, однак пояснення не додані до адміністративних матеріалів. ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.85 КУпАП не визнає, тож є необхідність у витребуванні зазначених пояснень.
В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про місце та час судового розгляду, не з`явився, клопотань та заяв від нього не надходило.
02.03.2026 року в судовому засіданні захисник Дегтяренко О.О. підтримав подані клопотання, просив задовольнити з підстав, заначених у них.
Суд, заслухавши представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.
Відповідно до ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.
У відповідності до ст.1 ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на ім`я Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.
В контексті рішення ЄЄПЛ «Надточій проти України» адміністративне правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого. Зазначені вимоги стосуються також забезпечення процесуального аспекту за ст.6 Конвенції щодо стандартів доступу до правосуддя.
Рівність сторін є одним з невід`ємних елементів поняття справедливого судового розгляду. Вона вимагає, аби кожна сторона бачила, що їй надано розумні можливості представити свій інтерес за умов, які не ставлять її у несприятливе становище, порівняно із супротивником (Ocalan проти Туреччини; Faig Mammadov проти Азербайджану, §19). Вона вимагає забезпечення справедливої рівноваги між сторонами і застосовується як до цивільних, так і до кримінальних справ.
Право на змагальне провадження означає, в принципі, можливість для сторін знати і коментувати усі складові наданої доказової бази і усі зауваження, надані для того, щоб вплинути на рішення суду (Brandstetter проти Австрії, § 67). Воно тісно пов`язане з принципом рівності сторін, Суд іноді вирішував про порушення статті 6 § 1 саме внаслідок сукупного розгляду цих двох понять. Суд розглядав питання рівності сторін і змагального судового розгляду в різних ситуаціях, які часто перетиналися з правами на захист відповідно до статті 6§3 Конвенції.
Відмова заслухати будь-яких свідків або розглянути докази для захисту, але допит свідків і дослідження доказів обвинувачення може поставити питання з точки зору рівності сторін (Борісова проти Болгарії, §§ 47-48; Topiж проти Хорватії, § 48). Те ж саме справедливо, якщо суд першої інстанції відмовляється викликати свідків захисту для з`ясування невизначеної ситуації, яка є підставою для обвинувачення. Таким чином, у всіх таких випадках, під час визначення того, чи було провадження справедливим, Суд, можливо, повинен буде застосувати відповідний тест, метою якого є визначення того (1) чи була вимога про допит свідка достатньо обґрунтованою і доречною щодо предмету обвинувачення; (2) чи розглядали національні суди доречність цих показань і надали достатні підстави для свого рішення не допитувати свідка під час судового розгляду; та (3) чи завдало шкоди загальній справедливості провадження рішення національних судів не допитувати свідка (Абдулаєв проти Азербайджану, §§ 59-60).
У зв`язку з цим вимога справедливого судового розгляду не накладає на суд першої інстанції зобов`язання доручити складання експертного висновку або проведення будь-якого іншого слідчого заходу лише тому, що сторона подала клопотання про це. Якщо захист наполягає на тому, щоб суд заслухав свідка або прийняв інші докази (такі як, наприклад, висновок експерта) національні суди повинні вирішити, чи є необхідним або доцільним прийняти ці докази для розгляду під часу слухання справи. Національний суд може вільно, за умови дотримання умов Конвенції, відмовитися викликати свідків, запропонованих захистом. (Хусейн та інші проти Азербайджану, § 196; Ходорковський та Лєбєдєв проти Росії, §§ 718 та 721; Poletan і Azirovik проти колишньої Югославської Республіки Македонія, § 95).
Відповідно до ч. 1 ст. 272 КУпАП як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі. Свідком може бути будь-яка особа, стосовно якої в уповноваженого органу (посадової особи), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, є дані, що їй відомі обставини, які стосуються справи, що підлягають установленню.
Водночас, не можуть бути залучені як свідки співробітники органу, посадові особи якого склали протокол, або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.
При цьому, заявляючи клопотання про виклик свідка, необхідно обґрунтувати необхідність виклику свідка; повідомити питання, які неможливо з`ясувати без допиту свідка; навести обставини, які мають значення для справи, та які заявник намагається довести, заперечуючи проти факту вчинення особою адміністративного правопорушення, та які неможливо встановити без відповідних пояснень свідка, чи доказів.
Щодо клопотання про витребування пояснень особи, щодо якої складено протокол, суд зазначає наступне.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ч. 1 ст.251 КУпАП).
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Законом встановлюється певний порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка має право давати пояснення в судовому засіданні.
Доводи захисника не містять підтвердження факту фіксування пояснень особи, щодо якої складався протокол про адміністративне правопорушення, на окремому аркуші. Крім того, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не позбавлена права надання пояснень щодо обставин складання протоколу про адміністративне правопорушення безпосередньо суду в судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів справи, події за фактом складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 85 КУпАП зафіксовані на бодикамеру співробітників Управління Держагенства, відеозапис з якої в розумінні ст. 251 КУпАП є доказом у справі про адміністративне правопорушення, належність або неналежність якого суд встановлює у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по справі.
Отже, суддя не вирішуючи жодних питань фактів та права за адміністративним матеріалом, приходить до висновку про необґрунтованість клопотання про виклик свідків та витребування доказів, та відмову в його задоволенні.
Керуючись ст. ст. 245,251,252,268,271,278 КУпАП,суддя -

ПО С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Дегтяренко О.О. про витребування доказів відмовити.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Дегтяренко О.О. про виклик свідків відмовити.
Постанова оскарженню на підлягає.
Повнтий текст постанови проголошено 06.03.2026 о 16.45 в залі судових засідань Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області.

Суддя О.П. Ляшко