ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

06 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/1447/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Шальєвої В.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року у справі №160/1447/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення,-
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні пенсії №046150013050 від 09.01.2025 року щодо відмови призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком №2;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплачувати з 03.01.2025 року ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, із зменшенням пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону № 1788-XII (55 років), на 3 роки (за 6 років роботи до посаді зі шкідливими умовами праці), врахувавши до пільгового стажу позивача за Списком №2 період роботи: з 01.03.1994 по 10.03.1994, з 11.03.1994 по 15.11.2001. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні пенсії №046150013050 від 09.01.2025 року щодо відмови призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком № 2. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 періоди роботи з 01.03.1994 р. по 10.03.1994 р., з 11.03.1994 р. по 15.11.2001 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 03.01.2025 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової позиції суду, викладеної у цьому рішенні та зарахованих пільгових періодів роботи ОСОБА_1 цим судовим рішенням. 
У задоволенні іншої частини позову відмовлено. 
Рішення суду мотивовано тим, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058. При цьому, суд першої інстанції зауважив на тому, що записами трудової книжки підтверджується те, що у спірні періоди позивач працював повний робочий день на роботі, яка дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2, окрім того, наявні записи щодо проведення атестації робочого місця, а тому відповідачем було протиправно не зараховано до пільгового стажу позивача періоди роботи з 01.03.1994 по 10.03.1994, з 11.03.1994 по 15.11.2001 у Криворізькому міському виробничо-технічному вузлу електрозв`язку. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що до пільгового стажу не зараховано період за довідкою від 07.11.2024 № 23/5785 з 01.03.1994 по 10.03.1994, оскільки у підсумку пільгового стажу невірний рік початку періоду (01.03.1991). Також, зазначає про те, що позивачу відмовлено в призначенні за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивач не досягла пенсійного віку та не набула необхідного пільгового стажу.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті. 
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 03.01.2025 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2. 
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області розглянуто заяву позивача за принципом екстериторіальності та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії № 09.01.2025 № 046150013050. 
В обґрунтування відмови у призначенні пенсії, пенсійний орган зазначив таке:
- страховий стаж особи становить 35 років 1 місяць 10 днів;
- пільговий стаж становить 6 років 10 місяців 10 днів;
- за доданими документами до страхового стару зараховано всі періоди;
- до пільгового стажу не зараховано період за довідкою від 07.11.2024 № 23/5785 з 01.03.1994 по 10.03.1994, оскільки у підсумку пільгового стажу невірним рік початку періоду (01.03.1991);
- згідно із пунктом 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, звернення за призначенням може здійснюватися в будь-який час, після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку;
- не працює;
- відмовити в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявниця не досягла пенсійного віку та не набула необхідного пільгового стажу;
- право на пенсійну виплату за віком набуде з 12.03.2027;
- на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.
Законність та обґрунтованість вищезазначеного рішення, не зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи позивача з 01.03.1994 по 10.03.1994, з 11.03.1994 по 15.11.2001 є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, враховуючи положення частини 1 статті 308 КАС України, щодо розгляду справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213-VIII від 02.03.2015, який набув чинності 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «з» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах жінкам з 50 до 55 років і визначено необхідний стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.
03.10.2017 Верховною Радою України ухвалено Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено розділом XIV-1, який передусім, у контексті предмету спору, містить приписи статті 114 такого змісту на пільгових умовах пенсія за віком призначається: … 2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Зміст зазначеної норми ідентичний пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» щодо підвищення на 5 років стажу роботи, який дає право виходу на пенсію на пільгових умовах.
Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі 1-5/2018(746/15) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).
Таким чином, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій на пільгових умовах, а саме: пункт «з» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та пункт 8 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017, при цьому в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах перший із цих законів визначає такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Суд апеляційної інстанції вважає прийнятним врахувати висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20, де Суд вказав на наявність колізії між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-XII з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-IV.
Враховуючи те, що на час звернення з заявою про призначення пенсії позивач досягла 50 років, а також те, що цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-XII з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-IV, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення №046150013050 від 09.01.2025 року та як наслідок необхідності його скасування.
Стосовно зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 01.03.1994 по 10.03.1994, з 11.03.1994 по 15.11.2001, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 20 Порядку підтвердження наявності трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
За правилами пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що основним документом, на підставі якого органи ПФУ перевіряють наявність трудового стажу особи, є трудова книжка. Уточнюючі довідки надаються у разі коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 25.04.2019 №159/4178/16-а.
Згідно із записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 27.07.1988 року (запис №13) 01.03.1994 переведена телефоністом довідкової служби міської телефонної мережі; (запис №14) 30.06.1998 у зв`язку з реорганізацією звільнена по переведенню; (запис №15) 01.07.1998 прийнята по переведенню. 
Як вбачається із довідки №23/5785 від 07.11.2024, ОСОБА_1 у період з 01.03.1994 по 10.03.1994 та з 11.03.1994 по 15.11.2001 працювала на посаді телефоніста довідкової служби міської телефонної мережі, що передбачено Списком №2. 
Враховуючи те, що ОСОБА_1 у період з 01.03.1994 по 10.03.1994 та з 11.03.1994 по 15.11.2001 працювала на посаді телефоніста довідкової служби міської телефонної мережі, що передбачено Списком №2, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зарахування зазначених періодів до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку за Списком №2. 
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи відповідача про неможливість зарахування до пільгового стажу періоду за довідкою від 07.11.2024 № 23/5785 з 01.03.1994 по 10.03.1994, оскільки у підсумку пільгового стажу невірним рік початку періоду (01.03.1991), адже початок періоду роботи позивача з 01.03.1994 підтверджується записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 27.07.1988 року, а саме записом №1, а тому наявність помилки у підсумку пільгового стажу, що зазначено у довідці №23/5785 від 07.11.2024 не може бути підставою для не зарахування до пільгового стажу роботи позивача починаючи з 01.03.1994.
В частині відмови в задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується, судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Згідно з частиною першою статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року у справі №160/1447/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року у справі №160/1447/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Білак 

суддя І.В. Юрко 

суддя В.А. Шальєва