Справа № 127/12870/26
Провадження № 2-а/127/136/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області 
в складі головуючого судді Бойко В.М.,
за участю секретаря судового засідання Іщенко А.С.,
представника позивача Жигарової Д.О.,
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області до ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення процедури примусового видворення за межі території України,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява УДМС України у Вінницькій області до ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення процедури примусового видворення за межі території України.
Позовну заяву обґрунтовано тим, що у ході здійснення заходів, направлених на протидію нелегальній міграції під час здійснення заходів з нагляду та контролю за виконанням рішень про примусове повернення, співробітниками відділу організації запобігання нелегальній міграції, ремісії та витворення УДМС у Вінницькій області 12.03.2026 року в м. Вінниці виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_1 . 12.03.2026 року стосовно іноземця було прийнято рішення про примусове повернення його до країни походження та зобов`язано іноземця покинути територію України у термін до 02.04.2026 року.
Громадянин російської федерації ОСОБА_1 не виконав у встановлений строк, без поважних причин, рішення про примусове повернення від 12.03.2026 року, відділом запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС у Вінницькій області 15.04,2026 року було прийнято рішення № 0501100100000761 про примусове видворення громадянин російської федерації ОСОБА_1 , з території України
Позивач вказує, що наявні обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення, що підтверджується фактом невиконання попереднього рішення про примусове повернення, а тому з метою забезпечення виконання рішення про видворення виникла необхідність у її затриманні та поміщенні до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства строком на шість місяців.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.04.2026 відкрито провадження у справі.
У судовому засіданні представник позивача Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області Жигарова Д.О. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечив щодо утримання його в пункті тимчасового перебування іноземці на шість місяців, однак повідомив що не проти поїхати до росії, оскільки в нього там є пенсія, яку він не може отримати в Україні.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.
Суд встановив, що належність до іноземного громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується паспортом громадянина російської федерації серії НОМЕР_1 , виданим 22.03.2017 органом УФМС 549. (а.с.8-9).
Відповідно до копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МВН № 003542 від 12.03.2026 встановлено, що 12.03.2026 за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , який ухилявся від виїзду з України після закінчення 7-денного терміну з дня закінчення терміну посвідки на тимчасове проживання, та проживав на території України без документів на право проживання. (а.с.15-16).
Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МВН №003539 від 12.03.2026 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 гривень. (а.с.17-18).
Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 від 12.03.2026, він повідомив, що останнього разу в`їхав на територію України 23.02.2021 року через пункт пропуску «Бачівськ» з приватною метою. Після закінчення терміну законного перебування, територію України не покинув. З приводу добровільного повернення в країну громадянської приналежності, за захистом в Україні у міграційну службу в Україні не звертався. Розуміє, що в Україні перебуває із порушенням встановленого терміну правил перебування. Свою вину повністю визнає. В Україні не притягувався до кримінальної відповідальності, невиконаних зобов`язань перед Україною, юридичними чи фізичними особами, не має. У країні його походження та громадянства, а саме в російській федерації чи третій країні відсутня загроза його життю, здоров`ю чи свободі. Претензій до співробітників Державної міграційної служби України не має. (а.с.13).
Відповідно до рішення про примусове повернення №0501130100020766 від 12.03.2026 вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 02.04.2026. У рішенні міститься підпис ОСОБА_1 про ознайомлення та зобов`язання залишити територію України у визначений строк. (а.с.10-12).
Згідно з протоколом про адміністративне затримання № МВН 000027 від 15.04.2026 встановлено, що ОСОБА_1 доставлено до службового приміщення Управління ДМС України у Вінницькій області 15.04.2026 о 11 год. 01 хв. у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення та для вирішення питання щодо його поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців і забезпечення примусового видворення. У протоколі міститься підпис особи про ознайомлення зі змістом та відсутність потреби у перекладачі.(а.с.25-26).
Відповідно до рішення №0501100100000761 від 15.04.2026 про примусове видворення встановлено, що ОСОБА_1 не виконав рішення про примусове повернення від 12.03.2026 та не залишив територію України у визначений строк, у зв`язку з чим прийнято рішення про його примусове видворення з території України. (а.с.22-24).
Згідно з рішенням про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні від 15.04.2026 вирішено помістити ОСОБА_1 до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства. (а.с.27-28).
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Європейський Суд з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» зазначив, що будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим.
Європейський Суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» та у справі «Дугуз проти Греції» вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі- особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.
Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.
З огляду на викладене, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в Законі.
Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначаються правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, повноваження органів державної влади, що беруть участь у визначенні такого статусу та діють в інтересах забезпечення прав і свобод осіб та національної безпеки України, а також встановлює порядок в`їзду в Україну та виїзду з України таких осіб.
Частиною 3 статті 3 розділу І Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» зазначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011, іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.
Відповідно до статті 1 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації від 16 січня 1997 року (далі -Угода) громадяни держави однієї Сторони можуть в`їжджати, виїжджати та пересуватися територією держави іншої Сторони без віз з дотриманням правил перебування, що діють в цій державі, по документах, що посвідчують особу і підтверджують громадянство, зазначених у Додатках до цієї Угоди. Громадяни держави однієї Сторони на основі взаємності звільняються від реєстрації у компетентних органах за місцем їхнього перебування на території держави іншої Сторони, якщо термін такого перебування не перевищує 90 днів з моменту в`їзду на територію держави цієї іншої Сторони, за наявності у них міграційної картки з позначкою органів прикордонного контролю, проставленої при в`їзді на територію держави перебування.
Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України № 692 від 17 червня 2022 року дію зазначеної Угоди було припинено та запроваджено Україною з 01 липня 2022 року візовий режим в`їзду для громадян російської федерації.
Підпунктом 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150 встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.
Відповідно до п. 14 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Суд установив, що наразі ОСОБА_1 знаходиться на території України понад 90 днів, тобто нелегально, що є грубим порушенням законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.
Згідно із ч. 1, 2, 5, 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки.
Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Згідно з ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).
Рішенням про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця, або особи без громадянства № 0501130100020766 від 12.03.2026 вирішено примусово повернути ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни та зобов`язано його залишити територію України у термін до 02.04.2026.
Вказане рішення відповідач не виконав, внаслідок чого щодо нього прийнято рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства №0501100100000761 від 15.04.2026.
Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу.
Згідно з ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Суд встановив, що ОСОБА_1 перебуває на території України нелегально, до органів Державної міграційної служби з приводу оформлення документів, які б дозволяли відповідачу перебувати в Україні на законних підставах, не звертався, раніше ухилявся від виконання рішення про його примусове повернення, а тому суд дійшов висновку, що існує висока ймовірність, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 буде ухилятись від виконання рішення про його примусове видворення та перешкоджатиме проведенню цієї процедури.
ОСОБА_1 не відноситься до осіб, яким надано статус біженця, і не є особою, яка потребує додаткового захисту, не підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для затримання відповідача з метою забезпечення примусового видворення на строк шість місяців, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст. 2, 72, 77, 73, 79, 139, 143, 243, 246, 289 КАС України, ст. 1, 26, 28, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд-

ПОСТАНОВИВ:

Позов Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області до ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення процедури примусового видворення за межі території України - задовольнити. 
Затримати з метою забезпечення процедури примусового видворення з території України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства строком на 6 (шість) місяців.
Рішення допустити до негайного виконання.
Судові витрати компенсувати за рахунок держави.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Учасники справи:
Позивач: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, код ЄДРПОУ 37836770, місцезнаходження: м. Вінниця, просп. Коцюбинського, 78;
Відповідач: громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст постанови складено 17.04.2026.

Суддя: