Справа №: 398/6750/25	

провадження №: 2/398/797/26
РІШЕННЯ
Іменем України 
"07" квітня 2026 р. м.Олександрія
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області
у складі: головуючого судді Голосеніної Т.В.
за участі секретаря судового засідання Шаповал І.Ф.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання додаткового строку для прийняття спадщини,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання додаткового строку для прийняття спадщини.
Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько – ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина. Позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено, оскільки пропущено визначений законом строк для цього. За життя померлий ОСОБА_3 склав заповіт, відповідно до якого заповів своє майно позивачу та ОСОБА_4 - співмешканці померлого. ОСОБА_5 також померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачу не було відомо про той факт, що ОСОБА_3 склав на її ім`я заповіт та про його існування вона дізналася лише влітку 2025 року. 
Вважає, що зазначені факти є поважними причинами пропуску строку та просить їй надати додатковий строк для прийняття спадщини у два місяці.
Ухвалою від 17.11.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовчий розгляд.
Згідно відзиву на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 зазначив, що відповідач є онуком померлого ОСОБА_3 і як спадкоємець за правом представлення, прийняв спадщину у встановлений законом строк шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса, що підтверджується Листом-відмовою у вчиненні нотаріальних дій № 824/01-16 від 04.06.2025 року, який було надано Позивачу та в якому зазначається наступне: “…Нотаріальна контора повідомляє наступне, що станом на 04 червня 2025 року в провадженні нотаріальної контори наявна спадкова справа за № 34/2025. Із заявою про прийняття спадщини згідно ст.1266 ЦКУ звернувся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з тим, що його батько ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , який спадкував би, якби був живим на час відкриття спадщини спадкоємця (спадкування за правом представлення). Інших спадкоємців які б зверталися із заявами про прийняття або про відмову від спадщини немає…”
Вважає, що позивачем не зазначено поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки, відповідно до практики Верховного Суду, незнання про існування заповіту не є поважною причиною неприйняття спадщини у встановлений законом строк.
Просить у задоволенні позовних вимог відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним судові витрати.
Позивачем подано відповідь на відзив, згідно якого зазначила, з відзивом на позов не погоджується, так як ніби з позовної заяви слідує, що позивачка та її представник не обґрунтовують причини, через які Позивач не могла звернутись в шестимісячний строк для прийняття спадщини, після смерті батька, адже вона була обізнана про смерть батька. Позивач проживає та працює в м. Київ. Батько Позивача за життя проживав з іншою жінкою, ОСОБА_4 , яка також померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , так як шлюбні відносини батьків Позивача давно припинились. Знаючи, що батько проживав з іншою жінкою, Позивачеві не відомо було, що батько виявив за життя бажання написати на неї заповіт. Як виявилось пізніше, батько Позивача за життя зробив заповіт на доньку ОСОБА_1 та на співмешканку ОСОБА_4 . Донька ОСОБА_4 , виявила в материних документах заповіт, про що повідомила Позивача, влітку 2025 року, після чого Позивач звернулась до нотаріуса та виявила, що нею пропущений строк на прийняття спадщини після смерті батька. Про наявність заповіту їй раніше відомо не було. 
Вважає, що Позивач мала дійсні причини та не могла знати про наявність заповіту, так як батько був не похилого віку, але враховуючи, що в нього була жінка, з якою він проживав, він заздалегідь виявив бажання розділити своє майно в разі його смерті і з співмешканкою та з рідною донькою. 
Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представником позивача подано заяву, згідно якої остання просить справу розглянути без її участі на участі позивача.
Представник відповідача та відповідач також у судове засідання не з`явилися. Відповідно до поданої заяви просять справу розглянути без їх участі.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 30.07.2020 року серії НОМЕР_1 .
Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 19.09.2024 року.
Згідно заповіту від 14.02.2019 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті все майно в рівних частках заповів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .
В судовому засіданні досліджені матеріали спадкової справи №34/2025 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Так, у матеріалах спадкової справи наявна заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини, відповідно до якої останній зазначив, що померлим за життя було складено заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Радовою С.В. 14.02.2019 року.
Згідно наданих нотаріусу документів встановлено, що ОСОБА_2 є онуком померлого ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження ОСОБА_6 , 1775 року народження, серії НОМЕР_3 від 20.03.1975 року та свідоцтвом про народження ОСОБА_2 , 2002 року народження, серії І.ОЛ № НОМЕР_4 від 31.01.2003 року.
На підставі зазначеного, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та прийняв її після смерті ОСОБА_3 за правом представлення.
Також, у матеріалах спадкової справи наявний лист ОСОБА_7 від 04.06.2025 року, відповідно до якого нотаріальною конторою зазначено, що станом на 04.06.2025 року у провадженні нотаріальної контори наявна спадкова справа. Із заявою про прийняття спадщина звернувся ОСОБА_2 , який є спадкоємцем до майна померлого за правом представлення. Інших спадкоємців, які б звернулися з заявами про прийняття або відмову від спадщини немає. За даними спадкового реєстру відомо, що померлий склав заповіт на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . На даний час свідоцтво про право на спадщину не видано. Зазначено, що у спадкоємця відсутні необхідні документи для видачі свідоцтва про право на спадщину та роз`яснений порядок вирішення даного питання у суді.
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої та третьої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.
Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22, від 10 липня 2024 року у справі № 522/13476/23.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 548/2415/21 вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.
Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 706/275/22 (провадження № 61-12010св23)).
З огляду на викладене суд зазначає, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.
Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування,і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.
Відмова нотаріуса, за наведених обставин, у видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, на користь якого було складено заповіт, не порушує принципу свободи заповіту, оскільки усвідомленим невчиненням дій для прийняття спадщини спадкоємець на власний розсуд реалізовує своє право на відмову від прийняття спадщини.
Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (у зв`язку зі своєю спорідненістю зі спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність в нього права на спадкування.
У цьому аспекті потрібно також враховувати, що право на прийняття спадщини є суб`єктивним цивільним правом, зміст якого полягає в тому, що спадкоємцю надано альтернативу: прийняти спадщину або відмовитися від неї.
Право особи на відмову від прийняття спадщини може бути реалізоване, зокрема, й шляхом неподання спадкоємцем протягом встановленого ЦК України строку заяви про прийняття спадщини, а реалізація цього права передбачає виникнення чи можливість виникнення в інших осіб права на спадкування та, як наслідок, набуття ними матеріального права, втручаючись у яке, потрібно дотримуватися, зокрема, й принципу "пропорційності".
Так, постановою від 26 червня 2024 року справа № 686/5757/23 Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання про наявність підстав для відступу від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, про те, що "необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини", шляхом конкретизації, зазначивши таке:
- необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права;
- втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини;
- спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини;
- тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування).
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
З огляду на викладене позивачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження поважності пропуску строку для прийняття спадщини, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У матеріалах справи наявна заява представника відповідача про розподіл судових витрат після ухвалення рішення по суті справи, також надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 21, 41, 55, 58, 124, 129, 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 15, 16, 321, 328, 392, 1217, 1218, 1220, 1223, 1226, 1258, 1259, 1261-1265, 1268-1270, 1272, 1282 ЦК України, ст. 46 Закону України «Про нотаріат», ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання додаткового строку для прийняття спадщини – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Т.В. Голосеніна