Справа № 134/137/26
2/134/265/2026

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України
24 березня 2026 року      селище Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області
в складі: головуючої судді Швець Л.В., 
при секретарі судового засідання Томашенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному проваджені з повідомленням (викликом) сторін в приміщенні суду селища Крижопіль цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

28 січня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» звернулося в суд через систему «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 240594715 від 25.03.2020 року у розмірі 18665,21 грн, а також судові витрати пов`язані з розглядом справи, а саме: судового збору в розмірі 2662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача посилається на те, що 25 березня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 240594715. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 377BGY8J. Згідно умов Кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свій обов`язок та перерахувало відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі: - 4500,00 грн. В подальшому відповідач збільшив суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума становить 9000,00 грн.
Відповідач сам ініціював укладення Кредитного договору, оформивши заявку на сайті Первісного кредитора, підписавши Кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора. 
28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до Договору факторингу укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу. На виконання Договору Факторингу був підписаний Реєстр прав вимоги № 90 від 21.07.2020 року, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором в розмірі зазначеному в Реєстрі прав вимоги.
05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, на виконання якого останні підписали Реєстр прав вимоги № 11 від 31.08.2023 року та за яким до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором в розмірі зазначеному в Реєстрі прав вимоги.
11.07.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» укладено Договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором № 240594715 від 25.03.2020 року на загальну суму 18 665,21 гривень.
Оскільки відповідач не виконав свого обов`язку та не повертав наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором, то таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» в сумі 18665,21 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати.
Ухвалою судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 09 лютого 2026 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу термін для усунення недоліків.
12 лютого 2026 року позивачем усунуто недоліки.
Ухвалою судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 12 лютого 2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Вирішено питання витребування доказів.
19 лютого 2026 року на адресу суду від АТ «Сенс Банк» надійшли витребувані докази.
Ухвалою суду від 05 березня 2026 року розгляд справи був відкладений у зв`язку із неявкою відповідача
В судове засідання 24 березня 2026 року сторони не з`явилися.
В позовній заяві позивача зазначено про розгляд справи у відсутності представника позивача.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, був належно повідомлений про час і місце судового розгляду на адресу яка зазначена в Єдиному державному демографічному реєстрі.
Враховуючи зазначені обставини суд, зважаючи на зміст заяви позивача, ухвалою від 24 березня 2026 року вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до положень ст. 280-281 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 25 березня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір № 240594715. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 377BGY8J. 
Згідно кредитного договору № 240594715 від 25.03.2020 року, пункт 1.1., Товариство зобов`язується надати Позичальнику Кредит без конкретної споживчої мети, на суму 4500,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, нараховані згідно п. 1.3., п. 1.4. або п. 1.5 цього Договору. Пунктом 1.2. Договору передбачено, що кредит надається строком на 20 днів від дати отримання Кредиту Позичальником.
Як передбачено п. 1.3. та п. 1.4. Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,18 % від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом. У випадку користування Кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 Договору (20 днів), умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між Сторонами застосовується Базова процентна ставка в розмірі 1,70% від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Товариству різницю між фактично сплаченими процентами за Дисконтною та нарахованою Базовою процентними ставками за весь строк користування Кредитом (від дати отримання Кредиту до фактичної дати його повернення).
Крім того: 26.03.2020 року між сторонами було укладено додаткову угоду до Договору № 240594715 від 25.03.2020 року, відповідно до якої Сторони домовилися збільшити суму Кредиту на 1400,00 грн на строк дії Договору; інші умови Договору не зміні;
27.03.2020 року між сторонами було укладено додаткову угоду до Договору № 240594715 від 25.03.2020 року, відповідно до якої Сторони домовилися збільшити суму Кредиту на 2600,00 грн на строк дії Договору; інші умови Договору не зміні;
27.03.2020 року між сторонами було укладено додаткову угоду до Договору № 240594715 від 25.03.2020 року, відповідно до якої Сторони домовилися збільшити суму Кредиту на 500,00 грн на строк дії Договору; інші умови Договору не зміні;
Таким чином загальна сума кредиту становить 9000,00 гривень.
13.04.2020 року між сторонами було укладено додаткову угоду до Договору № 240594715 від 25.03.2020 року, відповідно до якої продовжено строк, на який був наданий Кредит на двадцять дев`ять днів; відповідно до п. 3 додаткової угоди починаючи з 14.04.2020 року Позичальник сплачує за користування Кредитом 1,19 % в день від суми Кредиту за Дисконтною процентною; інші умови Договору не зміні;
23.05.2020 року між сторонами було укладено додаткову угоду до Договору № 240594715 від 25.03.2020 року, відповідно до якої у зв`язку із неналежним виконанням Позичальником умов Договору та зверненням Позичальника, Товариство надає Позичальнику розстрочку у погашенні Заборгованості в сумі 8601 грн 61 коп. та п. 3 Додаткової угоди зазначений графік сплати, де останній платіж - 01.08.2020 року.
Факт перерахування зазначеної суми Кредиту згідно Договору та Додаткових угод підтверджено платіжними дорученнями від 25.03.2020 року, 26.03.2020 року, 27.03.2020 року. 
Відповідно до Порядку дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладання електронного договору та отримання фінансових послуг та Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перед укладенням Кредитного договору Клієнт з метою отримання кредиту самостійно за допомогою мережі інтернет: перейшов на офіційний сайт кредитора - www.moneyveo.ua, зареєструвався на даному сайті, створивши Особистий кабінет Позичальника, за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи Кредитора заповнив та подав Заявку на отримання грошових коштів в кредит, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, РНОКПП, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання, пройшов належну перевірку (верифікацію), ознайомився та підтвердив згоду з офертою, індивідуальною частиною Кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною Кредитного договору. Правила надання грошових коштів у кредит Кредитора, перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті www.moneyveo.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Отримав на номер телефону, вказаний у Заявці, персональний одноразовий ідентифікатор, який потім використав для підписання Кредитного договору, надав згоду (акцепт) на пропозицію (оферту) Кредитора щодо укладання Кредитного Договору (підписав Кредитний договір одноразовим ідентифікатором). Отже, саме Позичальник (відповідач) ініціював укладення Кредитного договору, оформивши Заявку на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», підписавши Кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт Кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету Кредитний договір між Відповідачем та Первісним кредитором не був би укладений.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
У відповідності до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно зі ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
З огляду на зазначено між сторонами укладений договір у вигляді електронного документа у відповідності до ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 6, 7, 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором 377BGY8J.
Згідно умов Кредитного договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свій обов`язок та перерахувало відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у загальному розмірі - 9000,00 грн на банківську карту № НОМЕР_4 відповідача, яку він вказав. Дані факти підтверджуються і відповіддю, яка надійшла до суду 19.02.2026 року від АТ «Сенс Банк», в якій зазначено, що в установі на ім`я ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) емітована банківська платіжна картка № НОМЕР_2 , як вбачається із виписки з рахунку приватного клієнта ОСОБА_1 25.03.2020 року на його картку зараховано переказ в сумі 4500, 00 грн, 26.03.2020 року - 1400,00 грн, 27.03.2020 року - 2600,00 грн та 500,00 грн. Також банком повідомлено, що номер телефону НОМЕР_3 є фінансовим номером та знаходиться в анкетних даних клієнта.
Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач умови кредитного договору не виконав повністю, кредит та проценти за користування кредитом не сплатив, чим допустив заборгованість.
Щодо переходу до нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» прав первісного кредитора у кредитних зобов`язаннях, суд зазначає наступне.
Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.
Відповідно до ст. ст. 1080, 1084 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.
Згідно з ст. 514, ч.1 ст. 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом встановлено, що 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчився 28 листопада 2019 року. 28.11.2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, що продовжила строк договору до 31.12.2021року. Додаткова угода договору факторингу № 28/1118-01 викладено в новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 року та 28/1118-01. 31.12.2021 року сторони договору уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 року. Умови договору залишилися без змін. 31.12.2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції в редакції від 31 грудня 2020 року. 31.12.2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024 року.
21 липня 2020 року був підписаний Протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно Реєстру прав вимоги № 90 від 21.07.2020 року.
Відповідно до Реєстру прав вимоги № 90 від 21 липня 2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 17083,63 грн. (відповідач ОСОБА_1 значиться в реєстрі під № 114, де зазначений номер кредитного договору 240594715 від 25.03.2020 року).
31.12.2020 року був підписаний Акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2020 року зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги № 90 від 21.07.2020 року за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 08/0820-01. 03.08.2021 року до зазначеного Договору укладено Додаткову угоду № 2, відповідно до якої сторони домовились продовжити строк дії Договору до 31.12.2022 року включно. 30.12.2022 року до зазначеного Договору укладено Додаткову угоду № 3, відповідно до якої сторони домовились продовжити строк дії Договору до 30.12.2024 року включно.
Згідно платіжної інструкції № 4586 від 31 серпня 2023 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перерахувало ТОВ «Таліон Плюс» 2470667,26 гривень оплату за відступлення права вимоги згідно Реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 року та Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року.
31 серпня 2023 року був підписаний Протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно Реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 року.
Відповідно до Реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 18665,21 грн (відповідач ОСОБА_1 значиться в реєстрі під № 5619, де зазначений номер кредитного договору 240594715 від 25.03.2020 року).
11.07.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» укладено Договір факторингу № 11/07/25-Е відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором № 240594715 від 25.03.2020 року.
Згідно платіжних інструкцій № 344 від 04.09.2025 року, № 356 від 19.09.2025 року, № 317 від 12.08.2025 року, № 358 від 19.09.2025 року, № 355 від 18.09.2025 року, № 360 від 24.09.2025 року та № 357 від 19.09.2025 року ТОВ «ФК «Ейс» перерахувало ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» оплату за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу № 11/07/25-Е від 11.07.2025 року.
14 липня 2025 року було підписано Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 11/07/25-Е від 11 липня 2025 року.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 11/07/25-Е від 11.07.2025 року ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором № 240594715 від 25.03.2020 року на загальну суму 18665,21 грн (відповідач ОСОБА_1 значиться в реєстрі під № 20785, де зазначений номер кредитного договору 240594715 від 25.03.2020 року).
Умовами договорів факторингу передбачено можливість передачі права вимоги, які виникають після підписання договорів факторингу. Перехід права вимоги здійснюється саме в момент підписання відповідного Реєстру права вимоги, а не з дати укладання Договору факторингу. Такі умови договорів не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому порядку судом недійсними не визнавалися (суду не надано таких доказів). Тому виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними.
При переуступленні прав вимоги за договором факторингу до нового кредитора переходить право вимоги саме в тому обсязі та способі виконання, яке мав і попередній кредитор. За таких умов дані обставини для боржника залишаються незмінними, незважаючи на заміну кредитора. Права та обов`язки боржника не змінюються, а отже, договір факторингу не породжує порушення та не зачіпає інтереси такого боржника.
Вищезазначені докази, надані позивачем в підтвердження переходу прав вимоги від первісного кредитора до нього, суд визнає достатніми та обґрунтованими, та приходить до висновку, що позивач правомірно набув права вимоги до ОСОБА_1 щодо виконання зобов`язання за Договором № 240594715 від 25 березня 2020 року.
Отже, позивачем доведено укладення кредитного договору між сторонами.
Таким чином, між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.
В ході розгляду справи відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування суми боргу та здійснення оплати передбачених кредитним договором платежів.
Позивач виконав свою частину умов кредитного договору у повному обсязі та надав ОСОБА_1 кредит.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту.
Разом з тим, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернув.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В силу ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України, кредитор має право на одержання від позичальника відсотків нарахованих на суму боргу до дня його повернення. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюється договором.
Як вбачається із розрахунків заборгованості надані позивачем та здійсненні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (за період з 25.03.2020 року - з дня надання кредиту по 21.07.2020 року - дня передачі прав вимоги до ТОВ «Таліон Плюс») та ТОВ «Таліон Плюс» (за період з 22.07.2020 року з наступного дня переходу до нього прав вимоги по 01.08.2020 року - дата згідно додаткової угоди повернення кредиту за розстрочкою) Позичальник ОСОБА_1 сплатив певну суму, а саме 7060,00 грн, з яких було погашено частков відсотки за користування Кредитом та частково тіло Кредиту . З даних розрахунків вбачається, що відсотки нараховані відповідно до розмірі відсоткової ставки, яка зазначена в Договорі та в межах строку, на який видався кредит, відповідно до Договору та Додаткових угод до зазначеного Договору. З огляду на досліджені розрахунки встановлено, що заборгованість за Договором становить 8457,83 грн за тілом кредиту та 10207,38 грн по несплачених відсотках за користування кредитом, а в загальному заборгованість становить 18665,21 грн, що підтверджено дослідженими письмовими доказами (Кредитним договором додатковими угодами до Кредитного договору, договорами факторингів та додатками до них, розрахунками заборгованості та ін.)
Умови договору про сплату відсотків за користування позикою є справедливими та не призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договорів, оскільки пункти договору про розміри відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін (договір укладено в електронній формі. Про умови договору позивач був ознайомлений попередньо, а відтак вільно та свідомо погодився виконувати взяті на себе зобов`язання, у тому числі і щодо сплати процентів за користування кредитним коштами). Договір укладений на визначений термін, за якими відповідач повинен сплатити проценти, що є платою за користування кредитом. Штрафні санкції за договором позивачем не нараховувались.
Таким чином між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі відповідачем заборгованості за цим договором, відсотків за користування кредитом, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.
Оцінюючи надані докази, суд дійшов висновку про порушення відповідачем договірних зобов`язань перед позивачем щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами у зв`язку з порушенням строків виконання грошового зобов`язання.
Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду надано не було.
Отже, судом встановлено з матеріалів справи, що з боку відповідача по відношенню до позивача має місце свідоме порушення зобов`язання, визначеного в кредитному договорі, що відповідно до статті 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені кредитним договором або законом.
З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та договорі, враховуючи, що відповідачем допущено прострочення виконання зобов`язання, тому позов в частині стягнення заборгованості за Договором підлягає до задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 18665,21 грн з яких: 8457,83 грн - заборгованість по тілу кредиту; 10207,38 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Крім того позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 2662,40 гривень та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 гривень.
Щодо витрат на правничу допомогу, то суд враховує, що ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.
На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано Договір про надання правничої допомоги № 20/80/25-01 від 20 серпня 2025 року, який укладений між адвокатським бюро «Соломко та Партнери» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс», в якому зазначено, що гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені Сторонами в Протоколі погодження вартості послуг до Договору; протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 року; Додаткову угоду № 25770916102 від 01.09.2025 року до Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 року, де зазначено про надання юридичної допомоги у справі про стягнення за кредитним договором - ОСОБА_1 , номер кредитного договору 240594715 від 25.03.2020 року; акт прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025 року, який є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 року, де зазначені послуги на 7000,00 гривень.
Тобто, позивач надав докази понесених витрат на професійну правничу допомогу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (пункти 107-109 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року N 922/1964/21).
Враховуючи вищевказане та те, що зазначені витрати на правничу допомогу підтверджені належними доказами, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, типовість позовів про стягнення заборгованості за кредитними договорами, заяву відповідачки про зменшення витрат на правову допомогу, слід дійти висновку про неспівмірність розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7 000 гривень, який є завищеним, тому суд вважає, що витрати на правничу допомогу в суді у розмірі 4000 грн., є співмірним із складністю даної справи та виконаних робіт, витраченим на виконання таких часом, обсягом наданих послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторін
Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з платіжною інструкцією № 34267 від 23 січня 2026 року позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2662,40 грн.
Оскільки позовні вимоги задоволені повністю а позовна заява подана в електронній формі, що є підставою для застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, з урахуванням ціни позову (18665,21 гривень), відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2662 гривні 40 копійок (3 328 х 0,8).
Разом з тим, оскільки даний позов задоволено у повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 гривень.
Керуючись ст. ст. 5,12, 13, 81, 141, 77-80, 280-284, 289 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» (код ЄДРПОУ 42986956) - заборгованість за кредитним договором № 240594715 від 25 березня 2020 року в розмірі 18665 (вісімнадцять тисяч шістсот шістдесят п`ять) гривень 21 копійка.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» (код ЄДРПОУ 42986956) - судовий збір у сумі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків відповідачем не подана заява про його перегляд, а позивачем апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Найменування сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» місцезнаходження: 02090, м. Київ, вул. Алматинська буд. 8, офіс 310 а, код ЄДРПОУ 42986956.
Відповідач:  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 . 

Суддя