П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/21729/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Семенюк Микола Миколайович 
Суддя-доповідач - Моніч Б.С. 

18 лютого 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Білої Л.М.  Гонтарука В. М. , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю"ФАСТІВ АГРО" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протипраним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАСТІВ АГРО" звернулося до суду з позовом, в якому, враховуючи здійснені ним під час підготовчого провадження уточнення позовних вимог, просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.08.2025 № 000183720705 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІВ АГРО» на суму 3 146 665 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані незаконністю та недоведеністю висновків контролюючого органу щодо завищення ТОВ «ФАСТІВ АГРО» податкового кредиту з податку на додану вартість у жовтні 2023 року в сумі 3 146 665 грн по фінансово-господарським операціям з ПП «СІВЕР-НАФТА», з огляду на їх невідповдність фактичним обставинам. Реальність спростованих контролюючим органом господарських операцій підтверджується первинними документами, та свідчать про відсутність порушень податкового законодавства з боку Товариства.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАСТІВ АГРО" до Головного управління ДПС у Житомирській області задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 07.08.2025 № 000183720705.
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАСТІВ АГРО" судові витрати в сумі 30280,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
ГУ ДПС проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ФАСТІВ АГРО» з питань законності декларування заявленого відшкодування з бюджету податку на додану вартість та від`ємного значення з податку на додану вартість за серпень 2024 року, яке становить більше 100 тис.грн. та визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах, зокрема з питань, визначених у рішенні ДПС України про результати розгляду скарги від 21.02.2025 №5094/6/99-00-06-01-03-06, у порядку контролю за правильністю висновків акта документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ФАСТІВ АГРО» від 29.10.2024 №116914/Ж5/26-15-07-04-02/43013772.
За результатами перевірки ТОВ «ФАСТІВ АГРО» складено акт від 21.04.2025 №8297/06-30-07-05/43013772 та встановлено порушення: 
1. п.189.1 ст.189, п.192.1, пп.192.1.1 п.192.1 ст. 192, п.198.5 ст.198, п. 200.1, абзацу б) п.200.4 ст.200 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого ТОВ «ФАСТІВ АГРО» завищено суму бюджетного відшкодування, яке заявлено у рядку 20.2.1 Декларації за серпень 2024 року в сумі 19 958 079 грн.;
2. п.189.1 ст.189, пп.192.1.1 п.192.1 ст. 192, п.198.5 ст.198, п.200.1, абзацу в) п.200.4, ст.200, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755- VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого підприємством завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, на суму 113 933 380 грн.;
3. абзацу г) п.198.5 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями) ТОВ «ФАСТІВ АГРО» не складено та не зареєстровано зведені податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 2344903 грн. за серпень 2024 року.
За результатами проведеної перевірки, розгляду наданого платником заперечення та на підставі висновку постійно діючої комісії з розгляду спірних питань ГУ ДПС прийнято податкові повідомлення-рішення: №000105830705 від 21.05.2025 за формою «В4», яким зменшено розмір
від`ємного значення суми податку на додану вартість на 113 933 380 грн.; №000105820705 від 21.05.2025 за формою «В1», яким зменшено суму бюджетного відшкодування по податку на додану вартість на 19 958 079 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 4 989 520 грн. ; №000105810705 від 20.05.2025 за формою «ПН», яким застосовано штрафні санкції в розмірі 3400 грн.
ТОВ «ФАСТІВ АГРО» оскаржено вищезазначені податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку до ДПС України, які за рішенням ДПС України про розгляд скарги від 04.08.2025 №22537/6/99-00-06-01-03-06 задоволено, а висновки перевірки про заниження ТОВ «ФАСТІВ АГРО» податкових зобов`язань з ПДВ на 130 645 813 грн. не підтверджено, проте залишено порушення щодо завищення податкового кредиту у серпні 2024 року в сумі 3146665 грн. внаслідок неправомірного врахування до податкового кредиту сум ПДВ по взаємовідносинам з ПП «Сівер-Нафта» (ЄДРПОУ 44710471) та занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість за травень 2023 року в сумі 40570 грн., що призвело до завищення показника по рядку 16.1 Декларації за серпень 2024 року в сумі 40571 грн. (по даному порушенню платником заперечень до акту перевірки не надавалось).
З урахуванням рішення ДПС України, ГУ ДПС винесено податкове повідомлення-рішення від 07.08.2025 №000183720705 яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 3 187 235 грн., з якої: 40570 грн. заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість по операціям з ТОВ «БАНЕРС» та 3 146 665 грн. завищення податкового кредиту по ПП «Сівер-Нафта» (ЄДРПОУ 44710471).
Позивач, вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправними, звернувся з цим позовом до суду.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доказано, як то передбачено ч. 2 ст. 77 КАС України, правомірність спірного рішення в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість 3 146 665 грн, а тому позов підлягає задоволенню.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело, на його переконання, до невірного вирішення справи.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначив, що висновок щодо нереальності досліджуваних господарських операцій ґрунтується на сукупності з`ясованих доказів, їх об`єктивності та сутнісному зв`язку із такою операцією, а саме: незначна кількість працівників у продавця (кількість співробітників – 1 чол. директор та засновник в одній особі ОСОБА_1 ); неможливість підтвердження походження пального, що зазначено у рамках кримінального провадження №12022000000001251 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 204 КК України, а саме, встановлено, що фальсифіковане пальне, вироблене шляхом додавання у низькооктановий прямогінний бензин бензолу, метанолу та етанолу, ймовірно, виготовляється за адресою: Чернiгiвська обл., Нiжинський район, с. Нiжинське, вул. Ніжинський шлях, буд. 17 на території нафтобази з суміжною АЗС мережі «T&T NEFT», а також невідповідність обсягів реалізації з обсягами придбання; відсутність поданих декларації з ПДВ за період з 09.2023 по 02.2025; відсутність інформації, що підтверджує наявність запасів та основних фондів у ПП «Сівер-Нафта» (платником не подавались фінзвіти СМП та додаток АМ до декларацій з податку на прибуток); відповідно до інформаційно-аналітичних даних ДПС України встановлено, що на ПП «СІВЕР-НАФТА» зупинено планову документальну перевірку по причині вилучення документів правоохоронними органами; неможливість здійснення платником податку продавцем зазначених операцій з урахуванням обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виконання робіт або послуг, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, що свідчить про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту, натомість мають на меті отримання неправомірної вигоди, у тому числі преференцій з боку держави для ТОВ «ФАСТІВ АГРО» в формі отримання податкового кредиту з ПДВ.
Перевіркою встановлені дані й факти, які свідчать про те, що оформлені ТОВ «ФАСТІВ АГРО» та ПП «Сівер-Нафта» документи не опосередковувались реальним виконанням операції, яка становить його предмет та дозволяють зробити висновки щодо безпідставності документального оформлення нереальної господарської операції при складанні первинних документів даними суб`єктами господарювання та їх відображенні в регістрах бухгалтерського обліку і фінансовій звітності.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав на правильність висновків суду першої інстанції та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги. 

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до п. 14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
За приписами п. 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до п. 198.2 статті 198 ПК України вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до п. 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК).
Згідно з абз. 1 та 2 п. 201.10 статті 201 указаного Кодексу при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Тобто, з фактом реєстрації контрагентом (продавцем товарів/послуг) податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних у Позивача виникло право на включення сум ПДВ до складу податкового кредиту.
За приписами п. 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі – Закон), податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку. 
Згідно частини 1 статті 9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені (п. 5 ст. 9 Закону).
Згідно пп. 2.1 та пп. 2.4 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88 (далі за текстом - Положення № 88), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, первинні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених Законом № 996 та Положенням № 88 та складені в момент проведення кожної господарської операції або (якщо це неможливо) безпосередньо після її завершення, є підставою для включення даних по проведеним господарським операціям до податкового обліку платника податку.
За статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції.
Як підтверджується матеріалами справи, 26 вересня 2023 року між ТОВ «ФАСТІВ АГРО» (Покупець) та ПП «СІВЕР-НАФТА» (Постачальник) укладено Договір поставки нафтопродуктів № 677 (далі – Договір), предметом якого є зобов`язання Постачальника передати у власність Покупця, а Покупця прийняти та оплатити нафтопродукти (далі – Товар) у відповідності до умов Договору та додаткових угод до нього.
За договором Товариством було придбано у ПП “СІВЕР-НАФТА” дизельне паливо та бензин. Дизельне паливо має походження іноземного виробництва (Словачинна), а бензин придбаний у ПАТ «Укртатнафта».
На підтвердження здійснення господарських операції з придбання у ПП "Сівер-Нафта" палива, за якими за жовтень 2023 року сформовано податковий кредит в сумі 3 146 665 грн позивач надав договір поставки нафтопродуктів №677 від 26.09.2023 з ПП "Сівер-Нафта" (Постачальник) зі спеціфікаціями до нього, рахунки-фактури, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів, податкові накладні (т.1 а.с.161-218), акти прийому нафтопродуктів за жовтень 2023 року (т.2 а.с.29-35), паспорта якості (т.2 а.с.45-58), платіжні інструкції (т.2 а.с. 59-64, 65 зворт.), карта рахунку 631 (т. 2 а.с.69-71).
Вказані документи оформлені відповідно до вимог законодавства, узгоджуються між собою і підтверджують правомірність віднесення до податкового кредиту суми податку 3 146 665 грн, сплаченого/нарахованого при здійсненні операцій в жовтні 2023 року - отримання палива від ПП "Сівер-Нафта".
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів податкового органу щодо нереальності господарських операцій.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України», якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, ЄСПЛ чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.
Податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від господарських та виробничих можливостей контрагента.
Переконання контролюючого органу про те, що контрагенти постачальника позивача не мали достатньої кількості трудових та матеріальних ресурсів для здійснення господарських операцій, не можуть слугувати беззаперечними доводами щодо фактичного нездійснення господарських операцій, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, базуються на узагальненій податковій інформації без проведення контрольних заходів та дослідження первинних документів.
Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 16.01.2018, 15.05.2018, 11.09.2018 у справах №№ 826/1398/14, 810/4391/16, 804/4787/16 відповідно.
Верховний Суд у постанові від 17.02.2020 у справі № 826/2926/14 зауважив, що контролюючий орган на виконання вимог статті 77 КАС України повинен довести та надати належні докази, які б свідчили, що наявні у суб`єкта підприємницької діяльності трудові ресурси та матеріально-технічне забезпечення були недостатніми для здійснення господарських операцій.
Верховний Суд у постанові від 07.12.2023 у справі № 380/6949/21 зазначив, що чинним законодавством не пред`являються вимоги до суб`єктів підприємницької діяльності стосовно кількості працівників у штаті підприємства, наявність тих чи інших основних фондів, зокрема, складських приміщень, транспортних засобів тощо для здійснення господарської операції. Проте, податковий орган має довести, що відсутність таких ресурсів унеможливила в кожному конкретному випадку реальну можливість виконання правочину.
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги посилання контролюючого органу на недостатність трудових та матеріальних ресурсів для виконання контрагентом взятих на себе зобов`язань за Договором, оскільки такі висновки зроблені виключно на підставі податкової інформації, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно ПП «СІВЕР-НАФТА».
Разом з тим, відомості з податкових баз не можуть бути підставою для висновку про «нереальність» операцій, оскільки така інформація носить інформативний характер та не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів.
Аналогічні висновки наведені Верховним Судом зокрема у постанові від 12.10.2022 у справі №520/2388/2020.
Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2024 року у справі № 280/8788/21 також зазначив, що податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, відсутність за юридичною адресою на момент звірки тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи. Відтак посилання контролюючого органу на можливі порушення вимог податкового законодавства контрагентом позивача не можуть бути підставою для висновку про нереальність господарських операцій за укладеними з ним договором.
Також суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги аргументи податкового органу щодо наявності кримінального провадження № 12022000000001251, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 204 КК України, оскільки матеріали справи не містять доказів вчинення контрагентом кримінального правопорушення, а також зв`язку між даним кримінальним провадженням та господарськими операціями, оформленими між Товариством та ПП «СІВЕР-НАФТА».
При цьому саме по собі фігурування ПП «СІВЕР-НАФТА» в кримінальному провадженні не є свідченням вчинення ним кримінального правопорушення. 
Статтею 61 Конституції України закріплений індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, тобто, до відповідальності повинен бути притягнений правопорушник та притягнення до відповідальності добросовісного платника податків суперечить конституційним нормам та нормам чинного законодавства.
Податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, відсутність за юридичною адресою на момент звірки тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 зазначила, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платник податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій.
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відомості про неможливість підтвердження походження пального, наведені в межах кримінального провадження №12022000000001251, мають інформаційний характер і підлягають оцінці лише за умови їх підтвердження належними та допустимими доказами у розумінні положень § 1 «Основні положення про докази» глави 5 «Докази та доказування». Такі відомості повинні перебувати у безпосередньому зв`язку з господарськими операціями між позивачем і ПП «Сівер-Нафта», за результатами яких сформовано спірний податковий кредит.
Беручи до уваги, що господарська діяльність позивача пов`язана з вирощуванням та реалізацією сільськогосподарських культур (т. 1 а.с. 16–20; т. 2 а.с. 84–157), а також зважаючи на те, що таке виробництво об`єктивно потребує використання спеціальної техніки, обслуговування якої неможливе без застосування паливно-мастильних матеріалів (бензину, дизельного пального, олив, мастил тощо), що відповідачем не спростовано, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість тверджень відповідача. 
Зокрема, доводи про те, що придбання позивачем пального у ПП «Сівер-Нафта» не було спрямоване на досягнення позитивного економічного ефекту, а мало на меті отримання неправомірної вигоди, у тому числі податкових преференцій у вигляді податкового кредиту з ПДВ, не знайшли належного підтвердження доказами у справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Водночас податковим органом не доведено належними та допустимими доказами обставини, покладені в основу оскаржуваного рішення, зокрема щодо нереальності господарських операцій позивача. Надані відповідачем доводи ґрунтуються переважно на припущеннях та узагальненій податковій інформації і не підтверджені первинними документами чи іншими доказами, які б безпосередньо спростовували фактичне здійснення господарських операцій, їх економічний зміст та зв`язок із господарською діяльністю позивача, а відтак не можуть бути покладені в основу висновків про протиправність формування податкового обліку.
Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частиною 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Біла Л.М.    Гонтарук В. М.