ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

08 квітня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 748/2194/25
Головуючий у першій інстанції - Кухта В. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/897/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді - Шарапової О.Л.,
суддів - Висоцької Н.В., Скрипки А.А.,
учасники справи: позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»,
відповідач - ОСОБА_1 .
Особа, яка подала апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС».
Оскаржується заочне рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 лютого 2026 року, суддя Кухта В.О., місце ухвалення рішення - м.Чернігів, 
В С Т А Н О В И В:
У червні 2025 року ТОВ «ФК «Ейс» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором № 916718409 від 08.03.2024 у розмірі 38 043,23 грн та судові витрати в розмірі 9 422,40 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 08.03.2024 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 916718409, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит у сумі 8 200 грн. ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі та надало відповідачці грошові кошти в обсязі та в строк, визначений умовами договору, проте відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором своєчасно та в повному обсязі не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у сумі 38 043,23 грн. 
Вказує, що 28.11.2018 між TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01 (дія якого згідно додаткових угод подовжено до 31.12.2024), відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 916718409 від 08.03.2024, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №288 від 11.06.2024.
19.12.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №19/1224-01, у відповідності до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №916718409 від 08.03.2024, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №1 від 19.12.2024. 
29.05.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено Договір факторингу №29/05/25-Е, у відповідності до умов якого до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №916718409 від 08.03.2024, що підтверджується реєстром боржників №б/н від 29.05.2025 на загальну суму 38 043,23 грн.
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 належним чином взятих на себе за кредитним договором зобов`язань, позивач просив стягнути з відповідачки зазначену заборгованість. 
Заочним рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03.02.2026 в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Ейс» відмовлено.
В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Ейс» просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, вирішити питання судових витрат в сумі 13 056,00 грн, зокрема стягнути судовий збір та витрати за надання правничої допомоги.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що заочне рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 лютого 2026 року є незаконним. 
Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що 11.06.2024 первинний кредитор та ТОВ «Таліон плюс» підписали Реєстр прав вимоги №288 до Договору факторингу 1, відповідно до якого останній набув право вимоги до відповідача, даний факт свідчить про те, що відступлення права вимоги здійснювалося не щодо майбутніх чи умовних зобов`язань, а конкретного, дійсного та чинного на той час момент зобов`язання відповідача перед Первинним кредитором. З даного реєстру чітко вбачається, що первісний кредитор відступив право вимоги саме до ОСОБА_1 . Факт підписання Реєстру прав вимог після укладення Кредитного договору виключає сумніви щодо наявності у Первинного кредитора прав, які могли бути передані фактору та підтверджує, що перехід прав вимоги відбувся на законних підстава і в межах чинного договірного регулювання.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що 08.03.2024 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 916718409 про надання споживчого кредиту у формі електронного документа із кредитним лімітом на суму 8 200,00 грн зі строком дії договору: 1826 днів (до 07.04.2029 р.), сторонами погоджені умови сплати процентів у розмірі 2,50 % від суми кредиту за кожен день його користування. Номер телефону позичальника зазначено як НОМЕР_1 (а.с.14-24).
Паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт» до Договору №916718409 від 08.03.2024 (а.с.12,13), а також договір кредитної лінії №916718409 від 08.03.2024 (а.с.14-24) підписані відповідачем його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що також підтверджується довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (а.с.37).
Відповідно до платіжного доручення від 08.03.2024, ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» переказало кошти на рахунок № НОМЕР_2 у розмірі 8 200,00 грн, де у призначення платежу зазначено «Переказ коштів згідно договору № 916718409 від 08.03.2024, ОСОБА_1 , код НОМЕР_3 , для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_2 , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer (а.с.47).
Згідно наданої інформації АТ «Універсал Банк», яка надійшла до суду 18.08.2026, встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 банком емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 . За період з 08.03.2024 по 13.03.2024 на платіжну картку № НОМЕР_2 зараховано платіж у сумі 8 200,00 грн. Номер телефону НОМЕР_5 є фінансовим номером телефону за платіжною карткою № НОМЕР_2 , та який знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 (а.с.118).
АТ «Універсал Банк» суду також надано виписку про рух коштів по картці № НОМЕР_2 від 15.08.2025 ОСОБА_1 , з якої вбачається, що 08.03.2024 на рахунок відповідача зараховано 8 200,00 грн (а.с.120-121).
28.11.2018 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» укладено договір факторингу № 28/1118-01 (а.с.55-58).
Згідно із п. 2.1 укладеного договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором.
Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Відтак, договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), при цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частиною договору факторингу.
Відповідно до п. 8.2 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 строк дії договору закінчується 28.11.2019.
28.11.2019 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2020 (а.с.60 зворот).
31.12.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, згідно з якою текст договору факторингу викладено у новій редакції, а також строк дії договору продовжено до 31.12.2021 (а.с.61-65).
Додатковою угодою № 27 від 31.12.2021 строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 продовжено до 31.12.2022 включно (а.с.66).
Додатковою угодою № 31 від 31.12.2022 строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 продовжено до 31.12.2023 включно (а.с.66 зворот).
Додатковою угодою № 32 від 31.12.2023 строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 продовжено до 31.12.2024. Крім того, договір викладено у новій редакції та доповнено новими пунктами (а.с.67).
Відповідно до Реєстру прав вимоги № 288 від 11.06.2024 на умовах договору факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018 ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 916718409 від 08.03.2024 (а.с.68-69).
31.12.2021 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» підписано акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2024 зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги № 288 від 11.06.2024 за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с.70). 
19.12.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», як фактором, та ТОВ «Таліон Плюс», як клієнтом, укладений договір факторингу № 19/1224-01, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право грошової вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги (а.с.71-74).
Згідно з платіжною інструкцією від 20.12.2024 №330 підтверджується факт оплати за договором факторингу № 19/1224-01 від 19.12.2024 (а.с. 78).
Згідно з Реєстром прав вимоги № 1 від 19.12.2024 на умовах договору факторингу № 19/1224-01 від 19.12.2024 ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 916718409 від 08.03.2024 (а.с.76-77).
29.05.2025 ТОВ «ФК «Ейс», як фактором, та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», як клієнтом, укладений договір факторингу №29/05/25-Е, предметом якого є зобов`язання клієнта відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити обумовлені грошові кошти (а.с.79-82).
Згідно з платіжними інструкціями підтверджується факт оплати за договором факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 (а.с. 87-89).
Згідно з Реєстром боржників до Договору факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «ФК «Ейс» право вимоги за кредитним договором № 916718409 від 08.03.2024 (а.с.84-85).
Згідно з виписки з особового рахунку за Кредитним договором №916718409 від 08.03.2024 ОСОБА_1 , встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 05.06.2025 за кредитним договором №916718409 від 08.03.2024 не погашена. Відтак, сума заборгованості за період 29.05.2025 по 05.06.2025 становить 38 043,23 грн, з яких: 8 199,81 грн - прострочене тіло, 29 843,42 грн - прострочені відсотки (а.с.93). 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що на час укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 у ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» було відсутнє право вимоги до ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 916718409 від 08.03.2024. Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло бути переданим цим товариством спочатку ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на підставі договору факторингу № 19/1224-01 від 19.12.2024, а згодом і ТОВ «ФК «Ейс» від 29.05.2025 на підставі договору факторингу № 29/05/25-Е.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсязі, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють, враховує наступне.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Статтею 3 ЗУ «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).
Велика Палата Верховного суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.
Тобто за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (п. 6 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові компанії»), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту в розпорядження і клієнт має сплатити фактору за відповідну послугу з фінансування (надання позики або кредиту).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21) зазначено, що право вимоги, яка відступається (продається), може мати так звану номінальну вартість та реальну вартість. Номінальною вартістю права вимоги в такому разі є розмір самої вимоги, що відступається (продається) за відповідним договором відступлення. Реальна вартість права вимоги, як і будь-якого майна, формується з урахуванням ринкових умов, а саме попиту на такий вид вимоги, ліквідності такої вимоги, що залежить від імовірності її задоволення, зокрема, через наявність спору щодо вимоги або складний фінансовий стан боржника, а в процедурах банкрутства - через запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів, черговість задоволення таких вимог, недостатній обсяг ліквідної маси боржника для їх повного задоволення. Реальна вартість права вимоги має динамічний характер (може змінюватися в будь-який момент залежно від низки обставин), на відміну від номінальної вартості, яка визначається лише розміром самої вимоги кредитора до боржника.
Відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18).
Велика Палата Верховного Суду зазначає, що сторони договору відступлення права вимоги, зокрема договору купівлі-продажу права вимоги, мають право на власний розсуд визначити ціну, за якою право вимоги продається, з огляду на реальну вартість права вимоги, що відступається (продається), яка може бути як більшою, так і меншою за номінальну вартість такої вимоги.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що правильним є висновок суду першої інстанції про те, що на час укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 у ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» було відсутнє право вимоги до ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 916718409 від 08.03.2024. Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло бути переданим цим товариством спочатку ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на підставі договору факторингу № 19/1224-01 від 19.12.2024, а згодом і ТОВ «ФК «Ейс» від 29.05.2025 на підставі договору факторингу № 29/05/25-Е.
Звернувшись з цим позовом та обґрунтовуючи заявлені вимоги, ТОВ «ФК «ЕЙС» вказувало на те, що право вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача на підставі договорів факторингу, які укладені відповідно 28.11.2018, 19.12.2024, 29.05.2025, а також на підставі додаткових угод, якими продовжено строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 і реєстрів прав вимоги до укладених договорів факторингу.
В обґрунтування наявності права вимоги, звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на укладення 08.03.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору №916718409 та наступних договорів факторингу: 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 288 від 11.06.2024 (а.с. 68-69). Строк дії договору факторингу № 28/1118-01 неодноразово продовжувався на підставі додаткових угод.
Згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 288 від 11.06.2024 до договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до ОСОБА_1 на суму 21028,23 грн.
19.12.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 19/1224-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 1 від 19.12.2024 до договору факторингу № 19/1224-01 від 19.12.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 на суму 38043,23 грн.
29.05.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №29/05/25-Е від 29.05.2025. За змістом витягу з реєстру боржників за договором факторингу № 29/05/25-Е від 25.05.2025 ТОВ «ФК «ЕЙС» набуто право вимоги до ОСОБА_1 на суму 38043,23 грн.
Перевіряючи наявність у ТОВ «ФК «ЕЙС» права вимоги до ОСОБА_1 за договором кредитної лінії №916718409 від 08.03.2024, колегія суддів враховує наступне. 
Підставою зміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20).
Апеляційний суд виходить з того, що у справі відсутні докази на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018.
Розділом 3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, враховуючи додаткову угоду № 26, визначено фінансування та порядок розрахунків. Зокрема, пунктом 3.1.1 передбачено, що фінансування - це належна до сплати клієнту сума грошових коштів, розмір якої погоджується та визначається сторонами в кожному реєстрі прав вимоги окремо. За умовами пункту 3.1.2, фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному реєстрі прав вимог, сплачується фактором одним платежем протягом п`яти банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимог, якщо інші умови сторони не погодили шляхом укладання додаткових угод. Пунктом 3.1.3 передбачено, що фінансування сплачується фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у розділі 13 цього договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта.
Додатковою угодою № 32 від 31.12.2023 до Договору факторингу № 28/118-01 від 28.11.2018 розділ 3 Договору «Фінансування та порядок розрахунків» викладено в новій редакції, зокрема п. 3.1. «В загальному порядку розмір фінансування, що підлягає сплаті Фактором Клієнту (п. 1.6 Договору) встановлюється сторонами у кожному окремому Реєстрі прав вимоги - у відсотковому значенні від суми заборгованостей по основному боргу (тіло кредиту), що є складовою частиною загальної суми грошових вимог, відступлених згідно відповідного Реєстру прав вимоги. Строки сплати фінансування погоджуються Сторонами у кожному відповідному Реєстрі прав вимоги».
Проте доказів оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, зокрема перерахування фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у розділі 13 договору, обумовлених правочином коштів, позивачем не надано ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду. 
В матеріалах справи наявний акт звірки взаємних розрахунків, підписаний 31.12.2023 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в якому зазначено, що станом на 31.12.2021 Фактором здійснено повну оплату суми фінансування за відступлення (передачу) прав вимог за Реєстром прав вимоги № 288 від 11.06.2024 за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с. 70), проте зазначений акт не є належним доказом здійснення господарської операції або факту перерахування коштів за Договором факторингу, оскільки він є інформаційним документом для звірки даних бухгалтерського обліку, а не первинним документом.
У постанові Верховного Суду від 05 березня 2019 року у справі № 910/1389/18 зазначено, що сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20).
Відповідно до норм ч. 1 ст. 1077 ЦКУ за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.
Всі укладені до договору факторингу від № 28/1118-01 від 28.11.2018 додаткові угоди не змінюють визначений самим договором порядок оплати: фінансування сплачується фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у розділі 13 цього договору.
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Отже, належні докази щодо підтвердження оплати договорів факторингу на кожному етапі відступлення права вимоги входять до предмета доказування (наявність у ТОВ «ФК «Ейс» права вимоги) у цій справі, а обов`язок надати докази на підтвердження заявлених вимог покладено на позивача.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції, що на час укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 у ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» було відсутнє право вимоги до ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 916718409 від 08.03.2024. Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло бути переданим цим товариством спочатку ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на підставі договору факторингу № 19/1224-01 від 19.12.2024, а згодом і ТОВ «ФК «Ейс» від 29.05.2025 на підставі договору факторингу № 29/05/25-Е.
Враховуючи відсутність доказів оплати за Договором факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018 (інші укладені договори факторингу є похідними), апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факт набуття ним права грошової вимоги відносно ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 916718409 від 08.03.2024.
Посилання на висновки Верховного Суду як таке із вказівкою про неоднакове застосування норм права у різних справах, хоч і у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм права.
Також посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 07.01.2026 у справі № 727/2790/25 не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом як підстава для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки висновки у зазначеній постанові стосуються правомірності майбутньої вимоги, а обставини здійснення оплати за договором факторингу не були предметом перегляду.
Апеляційний суд враховує, що Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.
Враховуючи наведене вище у сукупності, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ЕЙС». Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Заявлені вимоги про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, враховуючи, що рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЕЙС» підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. 367-369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» - залишити без задоволення.
Заочне рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 лютого 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 08.04.2026.
Головуючий Судді :