Номер провадження: 33/813/409/26
Номер справи місцевого суду: 522/16943/25 
Головуючий у першій інстанції Русєва А. С. 
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.02.2026 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,
за участю:
секретаря Козлової В.А.,
захисника ОСОБА_1 – адвоката Бондарука М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бондарук Микола Миколайович, на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Також з нього стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Відповідно до адміністративних матеріалів, 14.07.2025 року о 00 год. 17 хв. у м. Одеса, вул. Артура Савельєва, 18, водій ОСОБА_1 керував електросамокатом «Jet 0530» з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), за що передбачена відповідальність ч. 1 ст.130 КУпАП. 
Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2025 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.16-21).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 15.12.2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бондарук М.М., вперше звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Одночасно просив поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження вищезазначеної постанови суду, посилаючись на те, що повний текст постанови захисником отримано на електрону пошту 27 листопада 2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 41-52). 

Постановою Одеського апеляційного суду від 02.01.2026 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Бондарука М.М. повернуто з підстав того, що апеляційна скарга подана особою без підтвердження повноважень на апеляційне оскарження вищезазначеної постанови суду (а.с.58).
Усунувши вищевказані недоліки, 07 січня 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бондарук М.М., повторно звернувся з апеляційною скаргою, в якій також просить поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження, а також скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення (а.с.62-74).

Вивчивши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначені обставини свідчать про те, що строк на апеляційне оскарження був пропущений скаржником з поважних причин, а тому підлягає поновленню.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що апеляційний перегляд судового рішення гарантовано учасникам справи п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, статтею 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) та практикою Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ).

Щодо суті правопорушення апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
У відповідності до ст.252 КУпАП оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Частиною 7 ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського в установленому порядку пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Виконання даного пункту ПДР України є обов`язком водія, а не його правом, за відмову від виконання якого передбачена адміністративна відповідальність, незалежно від того перебував водій у стані сп`яніння чи ні.
Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №390908 від 14.07.2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 14.07.2025 року о 00:17 год. у м. Одеса, вул. Артура Савельєва, 18, керував транспортним засобом, а саме електросамокатом «Jet 0530» з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою газоаналізатора «Драгер» або в медичному закладі відмовився (а.с.2);
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КНП «ООМЦПЗ» ООР від 14.07.2025 року, згідно якого у результаті огляду ОСОБА_1 , проведеного поліцейським, у останнього виявлені ознаки сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає дійсності (а.с.6);
- відеозаписами з нагрудних реєстраторів працівників поліції та службового транспортного засобу, відповідно до якого ОСОБА_1 було зупинено працівниками патрульної поліції, під час спілкування з яким у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку із чим ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки або в медичному закладі, проте ОСОБА_1 повідомив, що він не керував транспортним засобом, а тому не має підстав для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.7).

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 , встановленою постановою Приморського районного суду м. Одеси в порушенні ним вимог п. 2.5 ПДР України, тобто вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за кваліфікуючою ознакою - відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
При цьому, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є самостійною підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Доводи апеляційній скарги, в частині що поліцейськими не було здійснено повноцінного огляду та встановлення ознак алкогольного сп`яніння, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги зважаючи на наступне.
Положеннями п. 2 - 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та Міністерством охорони здоров`я України (далі - Інструкція) встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно п. 12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Отже, підстави вважати чи перебувають у стані сп`яніння особи відноситься до виключних повноважень працівників поліції, цьому кореспондує обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд. 

Суд при цьому зважає на те, що підставою для висунення вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є суб`єктивне припущення поліцейського про перебування особи у стані алкогольного сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи ознак алкогольного сп`яніння, перелік яких визначений у п.3 розділу І Інструкції. Відповідно до даного пункту одними із ознак алкогольного сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; поведінка, що не відповідає обстановці, що і стали підставою до пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

У доводах апеляційної скарги, скаржник посилається на те, що матеріали адміністративної справи не містять факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а наданий відеозапис з відеореєстратора службового автомобіля не є належним доказом, а відтак ОСОБА_1 не може бути суб`єктом інкримінованого йому правопорушення.
Проте, зазначені доводи апеляційний суд розцінює критично, оскільки вказані відеозаписи події відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, згідно якої доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису. 
У ч. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» зазначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень (пункт 1).
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Пунктом 2 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України, 18.12.2018 № 1026 визначено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється, зокрема, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.
Відтак, відеозапис з відеореєстратора (пристрою, призначеного для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського) є належним доказом у справі та може бути покладений в основу судового рішення.
При цьому, той факт, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено вищевказаний відеозапис, не може безумно свідчити про його неналежність, адже відеозапис віднесений до переліку доказів перелічених у ст.251 КУпАП, а не відображення в протоколі відомостей про цей відеозапис не є таким істотним процесуальним порушенням, яке б впливало на доведеність вини притягуваного та спростовувало б висновки суду.

У доводах апеляційної скарги скаржник посилається на те, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів відмови ОСОБА_1 від проходження огляд на стан сп`яніння, проте зазначені доводи апеляційний суд не приймає, зважаючи на таке.
14 липня 2025 року в ході спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , останньому було повідомлено про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`янінняяк на місці зупинки так і в медичному закладі. Відповідно доводи в частині того, що працівники поліції не запропонували ОСОБА_1 варіант проходження огляду в медичному закладі, не є обґрунтованими, адже даний факт спростовується наданим відеозаписом (ПВР 474893 урив. 00:32:53; 00:35:20).

На багаторазові пропозиції інспектора поліції пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 протягом тривалого часу всіляко уникав проходження огляду (зокрема, з посиланням на не керування транспортним засобом). На звернення працівника поліції, що такі дії будуть розцінені як відмова від проходження огляду та як наслідок складення відносно нього протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 не реагуваві продовжував посилатись на те, що він не курував транспортним засобом (ПВР 474893 урив. 00:37:28).
В подальшому, такі дії інспектором поліції були розцінені як відмова від проходження огляду та стали підставою для складання матеріалів адміністративної справи.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити, що мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до пункту 2.5 ПДР правового значення не мають. Наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1ст.130 КУпАП.
При цьому слід зазначити, що п.1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Тобто, ОСОБА_1 , як учасник дорожнього руху, зобов`язаний був знати про свій обов`язок пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції, а у випадку відмови - розуміти наслідки складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Аналіз відтворених відеозаписів з місця події свідчить про свідоме ухилення та небажання ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, а тому суд першої інстанції правильно встановив, що зазначені дії є відмовою від проходження огляду.

З урахуванням викладеного, доводи наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими та зводяться до незгоди апелянта з оскаржуваною постановою суду.

Апеляційний суд враховує, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови у межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд вважає, що висновок суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові обставин, ґрунтується на належних, достовірних і допустимих доказах, які будучи проаналізованими, не викликають сумнівів у наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бондарук Микола Миколайович, про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2025 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бондарук Микола Миколайович, залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду      С.М. Сегеда