Номер провадження: 22-ц/813/1558/26 
Справа № 523/20677/25
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.
за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси про забезпечення позову до подачі позову, постановлену під головуванням судді Середа І.В. 09 жовтня 2025 року у м. Одеса, -
встановила:

26 вересня 2025 року представник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , який є предметом спору, та заборони приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Котовій О.В. видавати будь-яким особам свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання рішенням суду законної сили, за позовом, що буде подано ОСОБА_2 протягом 10 днів після подачі даної заяви.
В обґрунтування клопотання ОСОБА_2 посилалась на те, що вона перебувала у фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_3 , з яким проживала разом у орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яку 11 вересня 2015 року викупили, але у договорі купівлі-продажу нерухомості покупцем було зазначено лише ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, а вона залишилася проживати у спірній квартирі. Після смерті ОСОБА_3 прийняла спадщину його мати ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 планує подати позов до ОСОБА_1 , предметом спору якого буде матеріально-правова вимога стосовно частини квартири, що залишилась після смерті ОСОБА_3 , з яким заявниця перебувала у фактичних шлюбних стосунках. Проте, заявниця вважала, що видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, яка є предметом майбутнього спору, ускладнить ефективний захист її оспорюваних прав. Оскільки наразі невідомо про видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, то заявник просила застосувати два види забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке є предметом спору, та заборони іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до подачі позову було задоволено.
Накладено арешт на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заборонено приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Котовій О.В. видавати будь-яким особам свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання рішенням суду законної сили, за позовом, що буде подано ОСОБА_2 протягом 10 днів після подачі даної заяви.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заборона вчиняти нотаріальні дії не може бути засобом забезпечення позову оскільки нотаріус не є стороною у справі, така заборона порушує права спадкоємців і зупиняє нотаріальний процес поза межами судового розгляду.
Сторони про розгляд справи на 19 лютого 2026 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились. 
Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За правилами ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову, по суті, - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника) та є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи не тільки під час виконання рішення суду, а й для можливості ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Суть забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 виснувала, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.
Метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Кюблер проти Німеччини»).
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 149 ЦПК України).
Заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа (ч. 1 ст. 152 ЦПК України).
Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених ч. 5 цієї статті (ч. 1 ст. 153 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.
Заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами ч. 4 ст. 152 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі (ч. 13 ст. 158 ЦПК України)
Згідно ч. 4 ст. 152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Системне тлумачення ч. 1 ст. 153, ч. 13 ст. 158, ч. 1 ст. 187 ЦПК України дає можливість дійти висновку, що:
- законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі;
- для розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлені різні процесуальні строки: два та п`ять днів відповідно;
- першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті;
- у разі повернення позовної заяви, неподання позову, відмови у відкритті провадження у справі передбачений процесуальний механізм скасування заходів забезпечення позову.
Колегія суддів приймає до уваги, що ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2025 року у справі № 523/20677/25 задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до подачі позову.
У наступному, 14 жовтня 2025 року, до суду першої інстанції надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно.
23 жовтня 2025 року ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси вказану позовну заяву в порядку ст. 185ЦПК України залишено без руху, та надано строк для усунення недоліків, 
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_2 було визнано неподаною та повернуто заявнику.
11 листопада 2025 року до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , кв. АДРЕСА_2 ; та визнання в порядку поділу спільного сумісного майна за ОСОБА_2 право власності на 50% вищевказаної квартири.
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно.
Зважаючи на те, що позов ОСОБА_2 не вирішений судом, а нерухоме майно, на яке позивач просить накласти арешт, є предметом позову, то не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі.
Таким чином, правові підстави для скасування ухвали Пересипського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2025 року про забезпечення позову - відсутні. 
Довід апеляційної скарги про те, що заборона вчиняти нотаріальні дії не може бути засобом забезпечення позову, оскільки нотаріус не є стороною у справі є неспроможним. Так, заборона вчиняти певні дії, передбачена ч. 2 ст. 150 ЦПК України, як один із засобів забезпечення позову, а нотаріус зазвичай не є належним відповідачем у цивільних справах про право (визнання права власності), оскільки нотаріус не є учасником цивільних правовідносин між сторонами, та відповідно до приписів ЦПК не є особою, прав і обов`язків яких стосується цей спір сторін, оскільки відсутня його заінтересованість у результатах вирішення справи судом, свідоцтво про право на спадщину не може бути видано до визначення кола спадкоємців та розміру спадкової маси.
Інші доводи не вказують на порушення судом норм процесуального права та на незаконність ухвали суду, і не є визначальними при ухваленні вирішенні питання про забезпечення позову.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2025 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування немає. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2025 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 19 лютого 2026 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе