490/31/26 02.03.2026
н\п 1-кп/490/3/2026

Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/31/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024152020001616 від 21 грудня 2024 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Миколаєві, є громадянином України, має повну загальну середню освіту, розлучений, офіційно не працює, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

20.12.2024 року близько 09:45 год. (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим), перебуваючи напроти приміщення будівлі №21, яке розташоване на вулиці Колодязна в м.Миколаєві, на пішохідній алеї знайшов іменну банківську картку АТ "Укргазбанк" з № НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_5 та в цей час у нього виник умисел на привласнення офіційного документу вище вказаної банківської катки з корисливих мотивів. Реалізуючи свій злочинний умисел, побачивши вищезазначену банківську картку, впевнившись що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, з метою подальшого використання вказаної банківської картки для викрадення грошових коштів з банківського рахунку ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу, привласнив банківську картку АТ "Укргазбанк" з № НОМЕР_1 , виданої на ім`я потерпілого ОСОБА_7 , яка є матеріальною формою одержання, зберігання, використання і поширення інформації, зафіксованої на носієві і у контексті положень п.1 ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" від 22.05.2003 року №851-IV, п.1.27 ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001 року №2346-ІІІ, та відповідно до ст.1 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 року №2657-ЧЙЙ, є офіційним документом, а саме електронним платіжним документом – засобом доступу до банківських рахунків, та належить потерпілому ОСОБА_6 , якою в подальшому розпорядився на власний розсуд.
Крім того, 20.12.2025 року ОСОБА_3 , продовжуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що діє в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, маючи при собі привласнену банківську картку АТ "Укргазбанк" № НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_6 , перебуваючи 20.12.2024 року о 10:00 год. у магазині "Продукти" за адресою: м.Миколаїв, вул.9 Слобідська, 29/1, шляхом вільного доступу розрахувався вказаною банківською карткою за покупку продуктів харчування на суму 113 грн, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд. Після цього, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, о 10:01 год. у цьому ж магазині повторно розрахувався зазначеною банківською карткою за покупку продуктів харчування на суму 190 грн, якими розпорядився на власний розсуд; далі о 10:10 год., перебуваючи у магазині "Гастроном 24 часа" за адресою: м.Миколаїв, вул.6 Слобідська, 43/3, розрахувався вказаною банківською карткою за покупку продуктів харчування на суму 440,00 грн, якими розпорядився на власний розсуд; о 10:13 год. на території цього ж магазину розрахувався карткою повторно на суму 88,30 грн, якими розпорядився на власний розсуд; о 10:35 год., перебуваючи у магазині "Мінімаркет 24 години" за адресою: м.Миколаїв, вул.9 Слобідська, 29/1, розрахувався привласненою банківською карткою за покупку продуктів харчування на суму 444,00 грн, якими розпорядився на власний розсуд; о 10:41 год., перебуваючи у магазині "33 квадратних метри" за адресою: м.Миколаїв, пр.Центральний, 261/1, розрахувався вказаною банківською карткою за покупку товарів на суму 459,00 грн, якими розпорядився на власний розсуд; о 10:55 год., перебуваючи у магазині "Гастроном" за адресою: м.Миколаїв, вул.6 Слобідська, 43/3, розрахувався карткою за покупку продуктів харчування на суму 448,00 грн та розпорядився ними на власний розсуд; о 10:57 год. у цьому ж магазині повторно розрахувався карткою на суму 450,00 грн; о 10:59 год. – на суму 600,00 грн, якими також розпорядився на власний розсуд; об 11:09 год., перебуваючи у супермаркеті "АТБ Маркет" за адресою: м.Миколаїв, пр.Центральний, 188, здійснив розрахунок привласненою банківською карткою на суму 611,85 грн та розпорядився ними на власний розсуд; об 11:17 год. у магазині "Червоний маркет" за тією ж адресою розрахувався цією ж карткою на суму 728,82 грн та розпорядився ними на власний розсуд; об 11:27 год., перебуваючи у магазині "CaseStore" за адресою: м.Миколаїв, пр.Центральний, 188, знову здійснив оплату привласненою банківською карткою на суму 719,82 грн, якими також розпорядився на власний розсуд, чим своїми умисними протиправними діями спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 5 292,79 грн..
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, винним себе визнав повністю та суду пояснив, що дійсно, 20.12.2024 року приблизно о 09:45 годині він знайшов на пішохідній алеї по вул.Колодязна в м.Миколаєві банківську картку АТ "Укргазбанк". Після цього він заходив до різних магазинів, де розплачувався за придбаний ним товар даною банківською карткою. З приводу вчиненого шкодує.
Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України. При цьому, судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Так, як обвинувачений ОСОБА_3 визнав фактичні обставини справи, що викладені у наведеному вище формулюванні обвинувачення, і жоден з учасників процесу ці обставини не оспорює, суд вважає їх встановленими та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 :
– за ч.1 ст.357 КК України, як привласнення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів;
– за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.
Питання щодо призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінальних правопорушень, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Разом із тим, як раніше зазначав Верховний Суд, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, які передбачають повноваження суду призначати покарання з врахуванням відповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого.
Що стосується твердження обвинуваченого про щире каяття, суд зазначає наступне.
Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Той факт, що обвинувачений визнав свою вину, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки.
В судовому засіданні не встановлено наявності у ОСОБА_3 належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки, її осуду, бажання виправити ситуацію, яка склалась.
Натомість, матеріали справи доводять стійкість сформованої протиправної поведінки обвинуваченого, адже попри суттєві заходи впливу, які раніше вже застосовувалися до нього з боку держави з метою не лише покарання, а й виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, ОСОБА_3 знову вчинив корисливий злочин проти власності. Тому наведене виключає можливість встановлення в його діях такої пом`якшуючої ознаки як щире каяття у вчиненому.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, його особу, а саме те, що він в силу ст.89 КК України не судимий, розлучений, офіційно не працює, за даними КНП "Миколаївський обласний центр психічного здоров`я" Миколаївської обласної ради для лікування до лікаря-психіатра не звертався, неодноразово проходив лікування в наркологічному відділенні, останній раз в 2013 році з діагнозом: "Синдром залежності від опіоїдів, каннабіноїдів, стан відміни без ускладнень", за місцем проживання характеризується посередньо, як обставину, що пом`якшує покарання – активне сприяння розкриттю злочину, та відсутність обставин, що обтяжують покарання. 
Згідно досудової доповіді, складеної Інгульським районним відділом філії Державної установи "Центр пробації" в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_3 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу імовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб).
З урахуванням всіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, а також з урахуванням позиції сторони обвинувачення, яка просила застосувати відносно обвинуваченого положення ст.75 КК України, суд приходить до висновку, що призначення покарання без ізоляції від суспільства із застосуванням ст.75 КК України, буде достатнім і необхідним видом покарання для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів та буде відповідати принципам розумності та справедливості, і мета кари – виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального права – не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання в межах санкцій ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України.
Призначене судом покарання є необхідним і достатнім заходом примусу для перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідає тяжкості вчинених ним правопорушень, сприятиме дотриманню обвинуваченим правослухняної поведінки у майбутньому та забезпечує баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Цивільний позов по справі не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд –

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3  визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, та призначити йому покарання: 
– за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років;
– за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 /один/ рік.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років.
На підставі ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 /трьох/ років з дня проголошення вироку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
На підставі ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язки:
– періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
– повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
– не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1