Справа №463/1377/26
Провадження №1-кп/463/367/26

В И Р О К
Іменем України

20 лютого 2026 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря с/з -   ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026142360000074 від 30.01.2026, про обвинувачення  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, українця, зі середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого згідно з вироком Личаківського районного суду м. Львова від 30.04.2025 за ст. 390-1 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на один рік, на підставі 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, - 
ВСТАНОВИВ:
обвинувачений  ОСОБА_3 , будучи ознайомленим з рішенням Личаківського районного суду м. Львова у справі № 463/228/26 від 14.01.2026 про видачу обмежувального припису стосовно нього строком на 6 місяців, яким визначено заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 , а саме: заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , всупереч ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 29.01.2026 близько 20 год. 25 хв., діючи умисно, знехтував обов`язковими до виконання приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, порушив обмежувальний припис, а саме прийшов у місце проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , нехтуючи забороною перебувати в зазначеній квартирі та контактував з ОСОБА_4 особисто, вчинивши словесний конфлікт з останньою.
Дії обвинуваченого  ОСОБА_3 кваліфіковано за ст. 390-1 КК України як умисне невиконання обмежувального припису, що застосований до нього судом.
Обвинувальний акт відносно  ОСОБА_3 в порядку ст. 302 КПК України надійшов до суду 16.02.2026.
Частинами 2, 3 ст. 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
Зі змісту заяви обвинуваченого  ОСОБА_3 , яка була складена в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , вбачається, що останній беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, тобто в умисному невиконанні обмежувального припису, що застосований до нього судом, погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та надав свою згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Відповідно до частин 2, 3 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне.
Враховуючи викладене, а також те, що  ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву  ОСОБА_3 , в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням заяви та клопотання інших учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.
При цьому у відповідності до частини 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, вважає доведеним, що  ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ст. 390-1 КК України, а саме умисне невиконання обмежувального припису, що застосований до нього судом.
Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального проступку, які підтверджують обставини, встановлені судом.
Обвинувачений ОСОБА_3 в поданій заяві зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою винність у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту підтверджено факт скоєння  ОСОБА_3 кримінального проступку, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ст. 390-1 КК України як умисне невиконання обмежувального припису, що застосований до нього судом.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Обставиною, що пом`якшує покарання  ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (проступку).
Обставиною, що обтяжує покарання  ОСОБА_3 , є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах.
Також суд враховує, що обвинувачений  ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення неправомірних дій, а тому вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 390-1 КК України у виді обмеження волі, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 вказаного Кодексу, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень (злочинів та кримінальних проступків).
Крім того, на підставі ст. 71 КК України шляхом часткового складання покарань слід приєднати не відбуте покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 30.04.2025.
Питання доцільності застосування запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами. Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся, процесуальні витрати відсутні. Слід вирішити долю речових доказів.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376, 381-382 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3  визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового складання призначених покарань приєднати покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 30.04.2025 та остаточно вважати засудженим  ОСОБА_3  до 1 (одного) року 1 (одного) місяця обмеження волі.
Строк покарання за цим вироком – рахувати з часу приведення його до виконання.
Речовий доказ – DVD-диск із відеозаписом події кримінального правопорушення – зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя                 ОСОБА_1