П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/35642/24	

Категорія 112010200	Головуючий у суді І інстанції: Лебедєва Г.В. час і місце ухвалення: спрощене провадження,  м. Одеса	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Семенюка Г.В.,
суддів – Федусика А.Г., Шляхтицького О.І., 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що досягнувши пенсійного віку, 16.09.2024 року вона звернулась до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надала всі необхідні документи. 24.09.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надало відповідь, в якій відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Свою відмову обґрунтував тим, що відсутній необхідний страховий стаж для виходу на пенсію. Відповідно до рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії від 24.09.2024 року №262240028587 та розрахунку стажу, за результатами розгляду доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано періоди згідно трудової книжки від 30.12.1982 НОМЕР_1 : - 28.12.1982 по 31.03.1988, оскільки наявне виправлення в даті зарахування; - 03.05.1994 по 14.09.1999, оскільки не зазначено назву підприємства, що внесла запис про роботу; - 01.01.2000 по 19.02.2002, 02.03.2002 по 30.06.2003, 01.08.2003 по 31.12.2003, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків. Позивач вважає рішення про відмову в призначення їй пенсії протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому звернулася до суду з вказаним позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №262240028587 від 24.09.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 28.12.1982 року по 31.03.1988 року, 03.05.1994 року по 14.09.1999 року, з 01.07.2000 року по 19.02.2002 року, з 02.03.2002 року по 30.06.2003 року, 01.08.2003 року по 31.12.2003 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.09.2024 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду в даній справі. В решті позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не врахував, що Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» і статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058) викладеного у новій редакції, згідно якого особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років та за наявності не менше ніж 31 рік страхового стажу роботи. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу : - з 1 січня 2027 по 31 грудня 2027 - від 24 до 34 років. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років мають особи за наявності страхового стажу : - починаючи з 1 січня 2028 - від 15 до 25 років. Страховий стаж позивачки становить 22 роки 07 місяців 12 днів. За результатами розгляду документів доданих до заяви до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки від 30.12.1982 НОМЕР_2 : - з 28.12.1982 по 31.03.1988, оскільки наявне виправлення в даті зарахування; - з 03.05.1994 по 14.09.1999, оскільки не зазначено назву підприємства, що внесла запис про роботу, тому даний період частково зараховано до страхового стажу згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5; - періоди роботи з 01.01.2000 по 19.02.2002, з 02.03.2002 по 30.06.20023 та з 01.08.2003 по 31.12.2003, оскільки згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного соціального страхування, відсутня інформація про сплату страхових внесків. Основним документом, що підтверджує трудовий стаж, визначено трудову книжку. За її відсутності черговим елементом для підтвердження стажу виступають: дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. З урахуванням наведеного, оскільки позивачкою по справі не було надано жодних документів про підтвердження наявного трудового стажу за спірний період роботи, у Головного управління були відсутні підстави для його врахування під час призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058, отже й підстав для його зарахування немає. 
На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 .
Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 30.12.1982 року позивач працювала: 
- з 28.12.1982 (наказ №158к від 27.12.1982) по 25.05.1991 (наказ №62к від 24.05.1991) на посаді кравчині з пошиву жіночого плаття на Фабриці індпошиття та ремонту одягу №2 Управління побутового обслуговування населення м. Києва; 
- з 26.05.1991 (наказ №44 від 26.05.1991) по 07.12.1992 (наказ №125/г від 27.11.1992) на посаді кравчині з пошиву жіночого одягу в ТОВ «Любава»; 
- з 01.03.1993 (наказ №3 від 19.03.1993) по 04.11.1993 (наказ №36 від 27.10.1993) в Державному підприємстві «Мальва» на посаді завідуючий виробництвом; 
- з 03.05.1994 (наказ №1 від 03.05.1994) по 14.09.1999 (наказ №8 від 15.09.1999) в ТОВ «КОЛОР» на посаді завідуюча виробництвом; 
- з 24.09.1999 (наказ №7 від 24.09.1999) по 19.02.2002 (наказ №2 від 19.02.202) на посаді кравчиня в Приватному підприємстві «Годе»; 
- з 02.03.2002 (наказ №12 від 02.03.2002) по 10.08.2008 (наказ №21 від 10.08.2008) на посаді завідувач виробництвом в ПП «Юма Плюс»; 
- з 01.09.2008 (наказ №01/09/08/2а від 01.09.2008) по 30.12.2015 (наказ №146к від 30.12.2015) на посаді фахівець зі спеціального обслуговування в ПП «Обелиск»; 
- з 13.01.2016 (наказ №26к від 12.01.2016) по 31.07.2019 (наказ №560к від 31.07.2019) в Приватному підприємстві «Навігатор»; 
- з 01.08.2019 (наказ №80 від 31.07.2019) по 12.09.2023 (наказ №16 від 14.09.2023) в ТОВ «Гуд Снек» на посаді агента з постачання.
16.09.2024 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Органом, що приймає рішення за заявою позивача, за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області. 
24.09.2024 року рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №262240028587 відмовлено ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком за ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу – 31 рік. 
В обґрунтування рішення зазначено:
«Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 16.09.2024.
Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” становить 60 років.
Вік заявниці 60 років.
Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” становить 31 рік.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право па призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу :
- з 1 січня 2027 по 31 грудня 2027 - від 24 до 34 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років мають особи за наявності страхового стажу :
- починаючи з 1 січня 2028 - від 15 до 25 років.
Страховий стаж заявниці становить 22 роки 07 місяців 12 днів.
За результатами розгляду документів доданих до заяви:
До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки від 30.12.1982 НОМЕР_2 :
- з 28.12.1982 по 31.03.1988, оскільки наявне виправлення в даті зарахування;
- з 03.05.1994 по 14.09.1999, оскільки не зазначено назву підприємства, що внесла запис про роботу, тому даний період частково зараховано до страхового стажу згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5;
- періоди роботи з 01.01.2000 по 19.02.2002, з 02.03.2002 по 30.06.20023 та з 01.08.2003 по 31.12.2003, оскільки згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного соціального страхування, відсутня інформація про сплату страхових внесків.».
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги зазначив, що з метою повного та ефективного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 28.12.1982 року по 31.03.1988 року, 03.05.1994 року по 14.09.1999 року, з 01.07.2000 року по 19.02.2002 року, з 02.03.2002 року по 30.06.2003 року, 01.08.2003 року по 31.12.2003 року.
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з частинами першою, другою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Статтею 1 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За змістом статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років та за наявності страхового стажу з 01.01.2024 по 31.12.2024 - не менше 31 років.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Відповідно до пп. 1.7, 1.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року (надалі - Порядок № 22-1), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.
Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» .
16.09.2024 року (досягнувши 60 річного віку) позивач звернулася до органів ПФУ із заявою про призначення пенсії, проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області №262240028587 від 24.09.2024 року відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком. Приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії, відповідач посилається на те, що особа не має необхідного страхового стажу, визначеного п.1 ст. 26 Закону № 1058-IV, для призначення їй пенсії.
В рішенні №262240028587 від 24.09.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком зазначено, що ОСОБА_1 не зараховано до страхового стажу період роботи:
- з 28.12.1982 по 31.03.1988, оскільки наявне виправлення в даті зарахування;
- з 03.05.1994 по 14.09.1999, оскільки не зазначено назву підприємства, що внесла запис про роботу, тому даний період частково зараховано до страхового стажу згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5;
- періоди роботи з 01.01.2000 по 19.02.2002, з 02.03.2002 по 30.06.2003 та з 01.08.2003 по 31.12.2003, оскільки згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного соціального страхування, відсутня інформація про сплату страхових внесків.
Щодо підстав для незарахування пенсійним органом періодів роботи до страхового стажу позивача, у зв`язку із недоліками в трудовій книжці, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч. 2 вказаної статті Закону, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Згідно статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана - на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637).
Відповідно до п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Станом на час внесення записів щодо спірних періодів роботи позивача загальний порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях затвердженою постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974 (далі - Інструкція № 162).
Згідно п.п. 1.1. Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом трудової діяльності робітників та службовців.
Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу.
Згідно пункту 2.3 Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються охайно, ручкою кульковою або пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.
З кожним записом, що вноситься на підставі наказу (розпорядження) у трудову книжку (вкладиш) про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу та звільнення, адміністрація зобов`язана ознайомити власника цієї книжки (вкладиша) під розписку в особистій картці (типова міжвідомча форма № Т -2, затверджена ЦСУ СРСР), в якій має бути повторено точний запис із трудової книжки (вкладиша) (п.2.4. Інструкції №162).
У разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу (п.2.5. Інструкції №162).
Якщо підприємства, що внесли неправильний або неточний запис, ліквідовані, виправлення здійснюються правонаступником, а за його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковано ліквідоване підприємство.(п.2.7. Інструкції №162).
За приписами підрозділу в) Занесення відомостей про роботу пункту 2.13 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовка пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 вказується дата прийому на роботу. У графі 3 пишеться: "Прийнято або призначено в такий цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво" із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади та присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнято працівника, виробляються: для робітників - відповідно до найменувань професій, зазначених у Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт та професій робітників; для службовців - відповідно до найменувань посад, зазначених у Єдиній номенклатурі посад службовців, або відповідно до штатного розкладу. Зміни та доповнення, внесені в установленому порядку до зазначеного довідника, а також до Єдиної номенклатури посад службовців або штатного розкладу, доводяться до відома робітників та службовців, після чого до їх трудових книжок на підставі наказу (розпорядження) адміністрації вносяться відповідні зміни та доповнення. Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому самому підприємстві оформляється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.
Згідно пункту 2.26. Інструкції №162 запис про звільнення в трудовій книжці працівника виконується з дотриманням наступних правил: в графі 1 проставляється порядковий номер запису; в графі 2 - дата звільнення; в графі 3 - причина звільнення; в графе 4 вказується, на підставі чого внесений запис, - наказ (розпорядження), його дата та номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.
Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 за № 58, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110, затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі - Інструкція №58), з прийняттям якої Інструкція №162 не застосовується.
Слід зазначити, що відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 58 трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають. (Постановою від 27.04.1993 №301 Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» затверджено зразок бланку трудової книжки). Отже законодавством продовжено використання бланку попереднього зразка та Інструкцією №58 припинено застосування Інструкції 162.
При цьому, в Інструкції №58 закріплені аналогічні вимоги, що були викладені у попередній Інструкції №162.
Разом з тим, п. 2.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» установлено, що Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про 
нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Зазначена норма свідчить, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.
За висновком Верховного Суду у постанові від 06.03.2018 у справі №754/14989/15-а не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність чи відсутність виправлень у записах в трудовій книжці.
Суд дослідивши записи трудової книжки НОМЕР_1 від 30.12.1982 року вважає, що у відповідача були відсутні підстави для відмови у зарахуванні періодів з 28.12.1982 року по 31.03.1988 року та з 03.05.1994 року по 14.09.1999 року до страхового стажу позивача.
Так, як період з 28.12.1982 року по 31.03.1988 року, так і період з 03.05.1994 року по 14.09.1999 року, у трудовій книжці мають посилання на накази по підприємству, відтиски печаток підприємств, інформацію про періоди трудової діяльності, тощо.
В свою чергу, встановлені відповідачем недоліки щодо оформлення трудової книжки носять формальних характер та не перешкоджають зарахуванню спірних періодів до страхового стажу.
Також, суд зазначає, що позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на пенсійне забезпечення через неналежне заповнення роботодавцем її трудової книжки.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що періоди з 28.12.1982 року по 31.03.1988 року та з 03.05.1994 року по 14.09.1999 року мають бути зараховані до страхового стажу позивача.
Стосовно не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи через відсутність інформації про сплату страхових внесків, суд зазначає наступне.
Система персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування була запроваджена з 01.07.2000 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №794 від 04.06.1998 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування». Однак, повноцінне функціонування цієї системи та обов`язковість подання роботодавцями відомостей формувалися поступово.
Відповідно до ч.1 ст.15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.
Згідно ч.2 ст.20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1,2,5-7,9,10,12,15,17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Частинами 5-6 ст.20 Закону №1058-IV передбачено, що страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (ч.10 ст.20 Закону №1058-IV).
Згідно ч.12 ст.20 Закону №1058-IV страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Крім того, відповідно до ч.6 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ, за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Відповідно до ст. 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Таким чином, до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, проте відповідальність за несплату страхових внесків покладена законодавством на страхувальника.
При таких обставинах порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи.
Згідно ст.113 Закону №1058-IV держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.
Верховним Судом сформована усталена правова позиція, відповідно до якої особа, яка звернулась за призначенням пенсії, не має відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи (зокрема, постанови від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 01.11.2018 у справі №199/1852/15-а, від 12.09.2019 у справі №489/2283/16-а, від 01.03.2021 у справі №423/757/17, від 27.05.2021 у справі №343/659/17).
Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, відповідно несплата страхових внесків страхувальником не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи, підтверджених даними трудової книжки.
Саме трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи (ч.1 ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII).
При цьому, згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.
Згідно оскаржуваного рішення до страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача з 01.01.2000 року по 19.02.2002 року, з 02.03.2002 року по 30.06.2003 року та з 01.08.2003 року по 31.12.2003 року, оскільки згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного соціального страхування, відсутня інформація про сплату страхових внесків.
Разом з тим, згідно форми РС-право до страхового стажу позивача зараховано період з 24.09.1999 року по 30.06.2000 року.
Таким чином, вбачається, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.07.2000 року по 19.02.2002 року, з 02.03.2002 року по 30.06.2003 року та з 01.08.2003 року по 31.12.2003 року.
Однак судом встановлено, що вказані періоди роботи позивача, які не зараховано їй до страхового стажу, через відсутність відомостей про сплату страхованих внесків роботодавцем, підтверджується записами у трудовій книжці.
Так, відповідно до записів в трудової книжки НОМЕР_1 від 30.12.1982 року позивач працювала:
- з 24.09.1999 (наказ №7 від 24.09.1999) по 19.02.2002 (наказ №2 від 19.02.202) на посаді кравчиня в Приватному підприємстві «Годе»; 
- з 02.03.2002 (наказ №12 від 02.03.2002) по 10.08.2008 (наказ №21 від 10.08.2008) на посаді завідувач виробництвом в ПП «Юма Плюс».
В оскаржуваному рішенні відповідач не заявив про будь-які неточності записів трудової книжки позивача щодо вказаних періодів роботи.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що періоди роботи позивача з 01.07.2000 року по 19.02.2002 року, з 02.03.2002 року по 30.06.2003 року та з 01.08.2003 року по 31.12.2003 року підлягають зарахуванню до загального страхового стажу, оскільки підтверджуються записами в її трудовій книжці, недостовірності або інших ознак юридичної дефектності яких не встановлено, що є достатнім для врахування при призначенні пенсії за віком і не вимагає додаткового підтвердження позивачем, який не повинен відповідати за питання належної сплати страхових внесків.
При цьому, суд зазначає, що вимоги позивача в частині зарахування періоду з 20.02.2002 року по 01.03.2002 року не підлягають задоволенню, оскільки згідно записів трудової книжки, остання у вказаний період не працювала.
З огляду на викладене та ураховуючи, що відповідач, відмовляючи зараховувати вищезазначені спірні періоди, діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання рішення Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області №262240028587 від 24.09.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком, протиправним та таким, що належать до скасування.
Таким чином, з метою повного та ефективного захисту прав та інтересів позивача, суд першої інстанції правомірно зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 28.12.1982 року по 31.03.1988 року, 03.05.1994 року по 14.09.1999 року, з 01.07.2000 року по 19.02.2002 року, з 02.03.2002 року по 30.06.2003 року, 01.08.2003 року по 31.12.2003 року.
Суд зауважує, що оскільки призначення розміру пенсії та з урахуванням висновків суду стосовно зарахування конкретних періодів трудової діяльності позивача, зроблених в ході вирішення цієї справи, належить до дискреційних повноважень відповідача, суд не вбачає підстав для втручання у дискреційні повноваження відповідача на теперішньому етапі їх реалізації.
В такому випадку належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.09.2024 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду в даній справі.
Щодо вимоги позивача, зазначеної у позовній заяві, про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Згідно ч. 5 ст. 382 КАС України за письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання.
Перебіг строку для подання звіту починається з дня набрання законної сили рішенням суду.
Заява, передбачена абзацом першим цієї частини, може бути подана не пізніше завершення судових дебатів, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження - не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно ч. 3 ст.382-1 КАС України встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.
Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у даній справі та зобов`язання відповідача подати суду звіт про виконання судового рішення у строк один місяць з дня набрання рішенням законної сили.
Доводи апеляційної скарги дублюють відзив на адміністративний позов (а.с. 56) були предметом дослідження в суді першої інстанції та висновків останнього не спростовують.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року по справі № 420/35642/24, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
Судді	  	А.Г. Федусик   О.І. Шляхтицький