ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/17898/25
провадження № 2/753/1450/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Лужецької О.Р.,
при секретарі - Григораш Н.М.,
за участі:
представника позивача Янчук А.А.,
представника відповідача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 3 % річних за прострочення виконання грошових зобов`язань,
ВСТАНОВИВ :
У серпні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (ПАТ «КБ «Надра»), та ОСОБА_2 (Позичальник) було укладено Кредитний договір №441/П/74/2008-840 (далі - Кредитний договір), відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 200100 доларів 96 центів США, а Позичальник зобов`язався сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит у повному обсязі. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 (Поручитель) було укладено Договір поруки від 11.09.2008 (Договір поруки), за умовами якого Поручитель зобов`язалася відповідати за виконання Позичальником усіх його зобов`язань перед Кредитором в повному обсязі, що виникають з Кредитного договору. Відповідно до п. 1.2. Договору поруки Позичальник та Поручитель відповідають перед кредитором солідарно. Позичальник не виконував свої обов`язки за вказаним Кредитним договором, у зв`язку з чим ПАТ «КБ «Надра» зверталось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості за Кредитним договором. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01.12.2010 року у справі №2- 12111/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комерційного банку «Надра» заборгованість за кредитним договором №441/П/74/2008-840 від 11.09.2008 року у розмірі 266999,13 дол. США, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01.12.2010 року у справі №2- 12111/10 набрало законної сили. 
В подальшому, між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» був укладений Договір №GL3N216868 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 23.04.2020, посвідчений Розсохою С. С., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 2096. За цим Договором в порядку та на умовах, визначених ним, ПАТ «КБ «Надра» відступило ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» належні банку права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у додатку до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави (іпотеки), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Згідно вказаного договору, ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» набуло право вимоги, в тому числі за Кредитним договором №441/П/74/2008-840 від 11.09.2008 року та за договорами забезпечення до нього. Таким чином, кредитора за Кредитним договором №441/П/74/2008-840 від 11.09.2008 року та за Договором поруки від 11.09.2008 року було змінено з ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС».
Вважає, що з ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. 
З урахування викладеного, позивачем нараховано відповідачам 3% річних, передбачені статтею 625 ЦК України за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року на заборгованість 266999,13 дол. США. В національній валюті станом на 01.08.2025 року заборгованість складає: 41,7132 грн. х 39 698,75 дол. США = 1 655 961,90 грн.
Враховуючи вищевикладене, просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРДЕБТ ПЛЮС", 3 % річних в загальному розмірі 39 698,75 дол. США.
Ухвалою суду від 25.09.2025 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження.
Через підсистему «Електронний суд» відповідач направив суду відзив, в якому проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивач втратив своє право на примусове стягнення заборгованості раніше стягнутої судовим рішенням.
Ухвалою суду від 12 березня 2026 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позові.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.
Заслухавши вступні слова представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.
Так, судом встановлено, що 11 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 (Позичальник) було укладено Кредитний договір №441/П/74/2008-840, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 200100 доларів 96 центів США, а Позичальник зобов`язався сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит у повному обсязі. 
В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 (Поручитель) було укладено Договір поруки від 11.09.2008 (Договір поруки), за умовами якого Поручитель зобов`язалася відповідати за виконання Позичальником усіх його зобов`язань перед Кредитором в повному обсязі, що виникають з Кредитного договору. Відповідно до п. 1.2. Договору поруки Позичальник та Поручитель відповідають перед кредитором солідарно. 
Позичальник не виконував свої обов`язки за вказаним Кредитним договором, у зв`язку з чим ПАТ «КБ «Надра» зверталось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості за Кредитним договором. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01.12.2010 року у справі №2- 12111/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комерційного банку «Надра» заборгованість за кредитним договором №441/П/74/2008-840 від 11.09.2008 року у розмірі 266999,13 дол. США, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700 грн., витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01.12.2010 року у справі №2- 12111/10 набрало законної сили. 
В подальшому, між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» був укладений Договір №GL3N216868 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 23.04.2020, посвідчений Розсохою С. С., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 2096. За цим Договором в порядку та на умовах, визначених ним, ПАТ «КБ «Надра» відступило ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» належні банку права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у додатку до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави (іпотеки), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Згідно вказаного договору, ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» набуло право вимоги, в тому числі за Кредитним договором №441/П/74/2008-840 від 11.09.2008 року та за договорами забезпечення до нього. Таким чином, кредитора за Кредитним договором №441/П/74/2008-840 від 11.09.2008 року та за Договором поруки від 11.09.2008 року було змінено з ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС».
Позивач вважає, що з ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося, відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, а саме за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року 3 % річних в загальному розмірі 39 698,75 дол. США.
Встановлено, що виконавчі листи не були пред`явлені до виконання. Будь-яких доказів протилежного матеріали справи не містять. Разом з тим, на сьогоднішній день закінчилися строки пред`явлення такого документу до виконання, що виключає примусове виконання вказаного судового рішення.
Крім того, встановлено, що в червні 2025 року ТОВ «Укрдебтплюс» зверталося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження по виконанню судового рішення від 01.12.2020 у справі № 2-12111/10, яка була залишена без розгляду.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Правовий аналіз положень ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за час прострочення.
Основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення (ст.129 Конституції України).
Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (ст.1291 Конституції України).
Виконання судового рішення відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Відповідно до ч.1 ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
У даній справі, доказів проте, що рішення суду від 04.06.2015 року на підставі якого було видано виконавчі листи було пред`явлено до виконання не місять.
Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц висловив правовий висновок про правильне застосування норм права, згідно якого натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.
Аналогічна позиція Верховним Судом висловлена у постановах по справах №569/12918/16-ц від 02 вересня 2020 року, №442/398/15-ц від 18 березня 2020 року, №390/880/16-ц від 11 грудня 2019 року, №554/9126/20 від 13 березня 2023 року.
У постанові від 13 березня 2023 року по справі №554/9126/20 Верховний Суд також вказав, що пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.
Отже, факт не перебування виконавчого листа за основним борговим зобов`язанням на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби в сукупності з закінченням строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та за відсутності ухвали суду про поновлення строку для пред`явлення його до виконання унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки вказана норма підлягає застосуванню лише за грошовим зобов`язанням, яке підлягає виконанню.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Подані позивачем документи підтверджують укладення відповідачем іпотечного договору, наявність рішення про стягнення з відповідача боргу за даним іпотечним договором, отримання на підставі рішення суду виконавчих листів, але в матеріалах справи відсутні докази пред`явлення виконавчих листів до примусового виконання та доказів не виконання рішення суду.
У зв`язку із цим вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак є безпідставними, а тому до задоволення не підлягають.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).
Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 258, 259, 263-266, 268 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 3 % річних за прострочення виконання грошових зобов`язань - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ          О.Р.ЛУЖЕЦЬКА