КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 940/651/25 Головуючий у суді першої інстанції - Косович Т.П.
Номер провадження № 22-ц/824/7092/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря - Марченко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 29 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Косович Т.П., у місті Тетіїв, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за неотримане речове майно,-
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів за неотримане речове право, у якому просив суд стягнути із ОСОБА_3 на його користь грошові кошти в сумі 14 000, 00 дол. США.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 25 липня 2022 року він передав відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 14 000 доларів США як оплату в рахунок проведення пуско-налагоджувальних робіт, які мали б бути виконані в майбутньому, про що останній надав розписку. 
Передаючи 25 липня 2022 року кошти ОСОБА_3 він діяв в інтересах ТОВ «Галіція-Трейд» на підставі договору комісії №3/05/2022 від 03 травня 2022 року. Після отримання відповідачем грошових коштів в сумі 14 000 доларів США у встановленому законом порядку, між ним та відповідачем в подальшому не було укладено договору на проведення пуско-налагоджувальних робіт, як і відповідачем не було розпочато та не виконано такі роботи.
16 лютого 2024 року він звертався до відповідача з вимогою про негайне, але не пізніше семи календарних днів, повернення коштів, що підтверджується копією листа-вимоги від 16 лютого 2024 року та накладною з описом Укрпошти № 8150004904029 від 26 лютого 2024 року, проте станом на 08 квітня 2025 року відповідач в добровільному порядку свої зобов`язання по вищеозначеній розписці не виконав, грошові кошти йому не повернув.
Таким чином, грошові кошти в сумі 14 000 доларів США збережені відповідачем без достатньої правової підстави, а тому позивач на підставі ст. 1212 ЦК України просить стягнути їх з нього в примусовому порядку.
Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 29 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 - залишено без задоволення.
Додатковим рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 08 січня 2026 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 5 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі та залишити без задоволення заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення. 
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час розгляду справи позивач неодноразово зазначав, що діяв від імені ТОВ «Галіція-Трейд» на підставі договору комісії №3/05/2022 від 03 травня 2022 року (п. 4.3), яким передбачено право комісіонера використовувати власні кошти для виконання доручення з подальшим їх відшкодуванням. Незважаючи на це, суд першої інстанції вказане положення договору не дослідив, належної оцінки йому не надав та не спростував доводів позивача.
Суд також безпідставно дійшов висновку про ненадання позивачем власних коштів, не врахувавши положення ст. ст. 545, 1212 ЦК України. Водночас наявність розписки у позивача підтверджує його право вимоги до відповідача, навіть, якщо припустити факт належності таких коштів іншій особі.
З урахуванням наявної розписки, відсутності доказів протилежного та сукупності інших доказів, вважає, що позивач передав відповідачу кошти, а відповідач, не виконавши взятих на себе зобов`язань, безпідставно набув їх, у зв`язку з чим зобов`язаний повернути зазначені кошти позивачу.
07 лютого 2026 року на адресу апеляційного суду від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надійшов відзив, відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що відповідач виконував роботи у 2022 році в межах субпідрядних відносин із ТОВ «Дельта Конверт Груп», яке здійснювало підряд для ТОВ «Галіція-Трейд», при цьому свої зобов`язання виконав належним чином і зауважень від замовника не отримував.
Посилання позивача на договір комісії №3/05/2022 від 03 травня 2022 року свідчить про те, що він діяв в інтересах комітента, а отже, спірні кошти не є його власністю. Норма п. 4.3 договору комісії лише передбачає право використання власних коштів, однак не підтверджує факту їх фактичної передачі відповідачу.
Позивач не надав належних і допустимих доказів передачі коштів саме від себе відповідачу, що відповідно до положень ЦПК України виключає можливість визнання таких обставин доведеними.
Крім того, договір комісії регулює виключно відносини між позивачем та ТОВ «Галіція-Трейд» і не створює прав чи обов`язків для відповідача, який не перебував із позивачем у договірних відносинах та не приймав на себе жодних зобов`язань.
За таких обставин відсутній правовий зв`язок між позивачем і відповідачем, не доведено факту передачі коштів та наявності підстав для застосування ст. 1212 ЦК України, що свідчить про безпідставність позовних вимог і правильність висновків суду першої інстанції.
При апеляційному розгляді справи представник апелянта у справі ОСОБА_1 , адвокат Колянковський Т.М. підтримав, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі. 
Відповідач у справі ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи (а.с.51 т.2) до суду апеляційної інстанції не з`явилися. 
У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що відповідно до копії розписки, дослідженої судом в судовому засіданні, яка написана на бланку ТОВ «Галіція Трейд», ОСОБА_3 25.07.2022 року отримав 14 000 доларів США за пусконалагодження лінії «Елопак». 
Таким чином, суд виснував що згідно до тексту вказаної розписки вбачається передача коштів відповідачу не позивачем, а іншою особою, ймовірно ТОВ «Галіція Трейд».
Крім того, зі змісту розписки вбачається, що метою передачі коштів є оплата пусконалагодження лінії «Елопак». При цьому вказана розписка не містить у собі будь - яких істотних умов щодо договірних взаємовідносин, які виникли між ОСОБА_3 та ТОВ «Галація Трейд», зокрема детального викладення робіт, загальної вартості послуг, вартості робіт тощо.
За таких обставин зазначена розписка, за відсутності інших доказів, не може бути підтвердженням укладання між ТОВ «Галіція - Трейд» та ОСОБА_3 будь - якого договору, зокрема договору підряду на виконання робіт.
Судом також досліджено наданий представником позивача до матеріалів справи договір комісії № 3/05/2022 від 03 травня 2022 року, укладений між ТОВ «Галіція - Трейд» (як комітентом) та фізичною особою ОСОБА_1 (як комісіонером).
Відповідно до п. 1.1. даного договору, в порядку та на умовах, визначених даним договором, комітент доручає, а комісіонер зобов`язується від свого імені та за рахунок комітента укласти з третіми особами договори на шеф-монтаж та/або пуско-налагоджувальні роботи щодо лінії Елопак відповідно до вказівок комітента та передати результат робіт комітенту.
При цьому, доказів укладання позивачем за рахунок комітента будь-яких договорів, зокрема і з відповідачем, надано суду не було.
Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що з дослідженої копії розписки вбачається, що вона містить у собі дані щодо передачі коштів, ймовірно від ТОВ «Галіція Трейд». При цьому, доказів передачі будь-яких коштів саме позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_3 надано до матеріалів справи не було.
Крім того, суд врахував на те, що ТОВ «Галіція Трейд» не є позивачем у цій справі, доказів відступлення вказаною юридичною особою своїх прав, які виникли з наданої копії розписки, надано суду не було.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (частина четверта статті 653 ЦК України).
За змістом правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 року у справі № 6-88-цс13, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 зроблено висновок, що "предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Кондиційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України".
Таким чином, кондикційний позов має відносний характер. Суб`єктами зобов`язань, що виникають у результаті набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, виступають: боржник - особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого); кредитор (потерпілий) - особа, за чий рахунок інша особа (боржник) набула майно або зберегла його у себе.
Таким чином, для визнання майна набутим без достатньої правової підстави обов`язковою є наявність усіх зазначених умов.
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. 
Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 22.01.2013 року у справі № 5006/18/13/2012 та від 17.06.2014 року у справі №3-30гс14, від 25.02.2015 року у справі №3-11гс15.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.
Необхідно виходити з того, що правова підстава отримання (набуття) майна відсутня у тому разі, коли відбувся перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується безпосередньо на вимозі закону, або суперечить меті існування правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Таким чином загальне правило частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах: отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності отримання такого виконання.
Залежно від того, в якій формі виражається недолік правової підстави, що породжує обов`язок повернути майно, можна виокремити, зокрема, такий вид безпідставного збагачення як збагачення, правова підстава якого була відсутньою з самого початку (ab initio sine causa). До таких можна віднести, наприклад, передачу майна за правочинами, що не відбулися (у тому числі за договорами, що не були укладені).
У такому випадку відбувається збагачення, хоча й з волі потерпілого, проте, яке не засноване на правомірному юридичному фактові. Таке збагачення виникає внаслідок передачі майна як виконання за договором, який не було укладено.
Судом першої інстанцій у цій справі при розгляді справи встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позов надав суду письмову розписку, виконану на фірмовому бланку Товариства з обмеженою відповідальністю «Галіція-Трейд» ( 81500 Львівська область, м.Городок, вул. Львівська, 274а ) із зазначенням на ній тексту наступного змісту « Розписка. Я ОСОБА_3 паспорт НОМЕР_1 . отримав, 14 тисяч доларів за пусконаладку лінії єлопак 25.07.2022». 
За загальним правилом, набуття права власності на отримане майно від іншої особи, ґрунтується на відповідному волевиявленні відчужувача, воля якого сформована вільно. Таке волевиявлення має бути однозначним за своїм змістом та свідчити про бажання колишнього власника такого майна, спрямованого на передачу його саме у власність такого набувача.
Разом із тим із тексту наданої розписки не вбачається, що відчужувачем вище вказаної суми грошових коштів був саме позивачу у справі ОСОБА_1 , і що отримання ОСОБА_3 вказаних коштів було сформоване саме на відповідному волевиявленні відчужувача ОСОБА_1 , воля якого сформована вільно, оскільки текст наданої розписки про це не свідчить.
Крім того із змісту вказаної розписки вбачається, що вказані кошти отримувалися відповідачем на виконання відповідних зобов`язань з приводу пусконалагоджувальних робіт по лінії елопак ТОВ « Галіція Трейд», тобто вказані кошти були платою відповідним правочином, а не безпідставно отриманими. 
Заперечуючи проти доводів позивача відповідач зазначав, що вказана розписка ним давалася керівнику ТОВ «Дельта Конверт Груп» за посередництва якого такі роботи виконувалися у ТОВ « Галіція Трейд» на підтвердження чого відповідачем були надані відповідні фото- , та відео- докази ( а.с. 80 т. 1) 
Загальною засадою цивільного законодавства є добросовісність, розумність, справедливість. Цей принцип повною мірою підлягає як врахуванню учасниками цивільних відносин під час обрання варіанта належної поведінки з іншими учасниками, а так само має бути застосований під час оцінки судом поведінки усіх учасників цивільних відносин між собою.
Кожна особа, діючи правомірно, повинна усвідомлювати, чи існує будь-яка справедлива підстава отримання нею тих або інших грошових коштів (матеріальних благ), чи відповідає існуючий характер взаємних стосунків сторін природі та вартості певного роду отримання, чи не створює така передача блага обов`язок з повернення неналежно отриманого.
При цьому, суд має виходити з того, що підстава отримання будь-якого майна безвідплатно від іншої особи має бути недвозначною та явно вираженою з боку особи, яка здійснює таке передання. Отже, діючи розумно та добросовісно, кожен учасник цивільних відносин має оцінювати, чи не створює отримання якогось майна від іншої особи для самого отримувача певні цивільні зобов`язання, зокрема й щодо повернення отриманого без справедливої підстави.
Цивільне право слугує меті забезпечення стабільності цивільного обороту, критерієм забезпечення чого є, за загальним правилом, отримання усіма учасниками цивільних відносин лише належного, тобто того, на отримання чого особа вправі справедливо та розумно розраховувати.
Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17, провадження № 61-21724св18, зроблено висновок про те, що у частині третій статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. 
Згідно до частини першої статті 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.
Як вбачається з правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2022 року у справі № 607/14378/21, суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача. Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову.
Враховуючи вищезазначені обставини справи, а також правові висновки викладені у постановах Верховного Суду колегія суддів доходить висновку, що оскільки із наданого позивачем змісту письмової розписки не вбачається, що саме він - ОСОБА_1 був особою, яка передала ОСОБА_3 грошові кошти, і що вказані кошти були отримані безпідставно, з урахуванням зазначення в ній зобов`язань виконання пусконаладку лінії елопак, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача із підстав передбачених ст. 1212 ЦК України. 
Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 29 грудня 2025 року, залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 13 квітня 2026 року. 

Головуючий суддя : М.А.Яворський
Судді : Т.Ц.Кашперська
В.О.Фінагеєв