СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2026 року Справа № 480/4391/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гелети С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє Усатих Світлана Олександрівна, ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Міністерства оборони Українїи про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє Усатих Світлана Олександрівна, ОСОБА_4 , в інтересах якого діє Усатих Світлана Олександрівна звернулися до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України, і просять суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 28.02.2025 №12/в (пункт 22), в частині відмови в призначенні одноразової грошової допомоги в зв`язку зі смертю військовослужбовця молодшого лейтенанта ОСОБА_5 , захворювання та причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби, його: матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , члену сім`ї (дружині) ОСОБА_2 , сину ОСОБА_3 , і сину ОСОБА_4 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_2 , прийняте згідно з протоколом 12/в від 28 лютого 2024 року (пункт 22);
- зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця Збройних Сил України молодшого лейтенанта ОСОБА_5 , передбачену згідно зі статями 16, 16-2, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, що відповідає 500-кратному прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного 2023 року, його: матері ОСОБА_1 , члену сім`ї (дружині) ОСОБА_2 , сину ОСОБА_3 , сину ОСОБА_4 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_2 , у рівних частках.
Свої вимоги позивачі мотивують тим, що звернулися до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) старшого лейтенанта ОСОБА_5 . У подальшому відповідачем було розглянуто подані документи та відмовлено у виплаті зазначеної допомоги у зв`язку з тим, що, за висновком відповідача, смерть військовослужбовця настала за обставин, пов`язаних із вчиненням адміністративного правопорушення. Зокрема, відповідно до результатів токсикологічного дослідження, у крові ОСОБА_5 виявлено етиловий спирт у концентрації 0,42 проміле. Не погоджуючись із прийнятим рішенням та вважаючи його протиправним, позивачі звернулися до суду за захистом своїх прав.
Міністерство оборони України у відзиві на позовну заяву зазначило, що на підставі поданих заяв та зібраних документів ІНФОРМАЦІЯ_3 до Міністерства оборони України було направлено висновок щодо наявності права на отримання одноразової грошової допомоги. Рішенням Комісії Міністерства оборони України від 28.02.2025, оформленим протоколом № 12/в, у призначенні одноразової грошової допомоги членам сім`ї померлого відмовлено на підставі статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якою передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння. 
Вважає, що встановлений факт перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння є обставиною, яка відповідно до статті 16-4 зазначеного Закону виключає можливість призначення та виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку з чим рішення Комісії є законним та обґрунтованим. 
З урахуванням викладеного Міністерство оборони України позов не визнає, вважає його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.
Позивачі у відповіді на відзив надали свої заперечення щодо доводів відповідача про відмову у задоленні адміністратвиного позову. Зауважили, що відповідач не довів наявності обставин, передбачених статтею 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які виключають право на отримання одноразової грошової допомоги. Разом з тим матеріалами справи підтверджено, що молодший лейтенант ОСОБА_5 проходив військову службу за контрактом, виконував службові обов`язки у складі військової частини НОМЕР_1 , брав участь у заходах із забезпечення оборони України, помер під час виконання службових обов`язків. Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №54 від 05.10.2023 причиною смерті визначено «раптову серцеву смерть», а висновком судово-медичної експертизи №54 від 23.10.2023 не встановлено причинного зв`язку між смертю та вживанням алкоголю, відсутні дані про алкогольну кардіоміопатію або інше захворювання, зумовлене тривалим вживанням спиртного.
Таким чином, наявні у справі докази свідчать про відсутність підстав вважати, що смерть військовослужбовця стала наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння. Таким чином, рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є незаконним та підлягає скасуванню.
Судом було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та залучити до участі у даній справі в якості співвідповідача - комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум. Міністерства оборони України на вимогу суду надало витребувані документи. У задоволенні клопотання представника відповідача про залучення третьої особи відмовлено.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_5 був прийнятий на військову службу у НОМЕР_2 .
За фактом смерті ОСОБА_5 05.10.2023 проведено спеціальне службове розслідування, про що складено акт від 07.11.2023 (а.с.111-113).
Відповідно до висновку експерта №54 від 23.10.2023 за даними судово-медичної експертизи встановлено, що смерть ОСОБА_5 настала в результаті раптової серцевої смерті. Також зазначено, що в крові ОСОБА_5 виявлено концентрація етилового спирту, яка не відноситься до алкогольного сп`яніння. (а.с.38-39).
Наказом НОМЕР_2 від 10.11.2023 №341 ОСОБА_5 виключено зі списків особового складу у зв`язку із смертю, зазначено, що смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (захистом Батьківщини) (а.с. 118).
Відповідно до витягу протоколу №3786 від 14.12.2023 засідання штатної ВЛК встановлено, що захворювання та причина смерті ОСОБА_5 , так, пов`язана з проходженням військової служби. (а.с.40).
З метою отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 до Міністерства оборони України із заявою від 29.10.2024 звернулася ОСОБА_1 (є матір`ю загиблого військовослужбовця).
Також подані заяві від 28.10.2024 ОСОБА_2 про виплату їй як дружині загиблого військовослужбовця, а також про виплату їй як матері за дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (є синами загиблого військовослужбовця) (а.с.94-104).
Рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, що оформлене протоколом від 28.02.2025 №12/в (пункт 22), відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги заявникам (матері, дружині та дітям) у зв`язку із смертю ОСОБА_5 (а.с.105). 
Зазначено, що відповідно до висновку експерта №54 від 23.10.2023 за даними судово-медичної експертизи встановлено, що смерть в крові ОСОБА_5 виявлено етиловий спирт в концентрації 0,42‰ . 
Відмова обґрунтована тим, що відповідно до положень статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або наслідком адміністративного правопорушення.
Відповідно до статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення розпивання алкогольних напоїв військовослужбовцями на території військових частин, військових об`єктів або виконання ними обов`язків військової служби є адміністративним правопорушенням.
Вважаючи таке рішення протиправним, позивачі звернулись до суду з даним позовом за захистом порушених прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі відповідно до Конституції України визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі по тексту Закон №2011-XII; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Так, згідно зі ст.1 Закону №2011-XII соціальним захистом військовослужбовців є діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
У відповідності до ст. 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти (пп.2 п.1 ст.3 Закону №2011-XII).
Згідно з п.2 ст.3 Закону №2011-XII дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з пп.1 п.2 ст.16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
Відповідно до ст.16-4 Закону №2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.16-1 Закону №2011-XII передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Статтею 16-2 Закону №2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
а) 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону;
500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону;
б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Згідно з ч.ч. 1, 6, 8 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (п.9 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ).
На виконання Закону №2011-XII Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі по тексту - Порядок №975; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Згідно з п.3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Пунктом 4 Порядку № 975 визначено, одноразова грошова допомога призначається у разі:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби;
3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.
В силу пункту 5 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть);
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть).
Якщо одна із зазначених осіб відмовляється від отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання.
Заява про відмову від отримання одноразової грошової допомоги повинна бути нотаріально посвідчена в установленому законодавством порядку.
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.
Члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), надають перелік документів, передбачений п.10 Порядку №975.
У разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується допомога, подають уповноваженому органові документи, копії документів, зазначені в абзацах другому - шістнадцятому цього пункту, та копію відповідного рішення суду.
Пунктами 15, 19 Порядку №975 визначено, що рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.
Призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком:
вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;
вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;
навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Отже, правовими підставами відмови у виплаті гарантованої державною одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, є зокрема, доведення факту вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння, а також, якщо загибель (смерть) є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
За обставинами справи, відмовляючи позивачам у призначенні одноразової грошової допомоги, комісія Міністерства оборони України, посилаючись на положення ст.16-4 Закону №2011-ХІІ, зазначила, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, оскільки під час проведення судово-токсикологічного дослідження в крові померлого ОСОБА_5 виявлено етиловий спирт в концентрації 0,42‰.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує, що витягом з протоколу засідання штатної ВЛК №3786 від 14.12.2023 встановлено, що захворювання та причина смерті ОСОБА_5 , так, пов`язана з проходженням військової служби. (а.с.40).
Суд звертає увагу, що відповідно до підпункту «а» п.21.5 Положення про військово-лікарську експертизу в збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 постанова ВЛК у формулюванні «Поранення (контузія, травма, каліцтво), так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби» не приймається, якщо поранення (контузія, травма, каліцтво), у тому числі, що призвело до смерті військовослужбовця, є наслідком: вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення.
Таким чином, витяг з протоколу засідання військово-лікарської комісії №3786 від 14.12.2023 є належним документом, який підтверджує факт того, що захворювання та причина смерті ОСОБА_5 , так, пов`язана з проходженням військової служби, тобто, не є наслідком вчиненням адміністративного правопорушення.
Окрім того, повноваження щодо наявності складу адміністративного правопорушення в діях будь-якої особи та притягнення до адміністративної відповідальності не належить до повноважень відповідача.
На підставі наданих сторонами письмових доказів, суд вважає, що у відповідача не було правових підстав для тверджень про те, що смерть ОСОБА_5 є наслідком вчинення ним саме адміністративного правопорушення, а відтак і для відмови у призначенні позивачам одноразової грошової допомоги з цих підстав.
Щодо відмови позивачам у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав того, що під час проведення судово-токсикологічного дослідження в крові ОСОБА_5 виявлено етиловий спирт в концентрації 0,42‰, суд звертає увагу, що за змістом частини першої статті 16-4 Закону №2011-ХІІ та пункту 19 Порядку №975, зазначена допомога не призначається з підстав саме вчинення військовослужбовцем ним певних активних дій у стані алкогольного сп`яніння, які безпосередньо призвели до смерті (загибелі).
Проте, відповідачем не надано доказів вчинення ОСОБА_5 певних активних дій у стані алкогольного сп`яніння, які безпосередньо призвели до його смерті та про такі відсутні посилання в оспорюваному рішенні.
Крім того, самим експертом у п. 3 висновку №54 зазначено, що спирт етиловий в крові ОСОБА_5 в концентрації 0,42% не відноситься до алкогольного сп`яніння. 
Суд зазначає, що за правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 29.06.2022 року у справі №640/6477/19, сам факт перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на час настання смерті не визначається вказаними нормами права як підстава для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.
Відтак, необхідним є встановити саме причинно-наслідковий зв`язок між станом сп`яніння військовослужбовця та його смертю (загибеллю).
Суд звертає увагу, що відомості, які зазначені, зокрема, у постанові військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку смерті військовослужбовця, свідчать про причини та обставини смерті військовослужбовця, мають важливе значення і є вирішальними для органу, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, на якого покладено обов`язок перевірити, чи не настала смерть військовослужбовця за обставин, що виключають можливість призначення та виплати одноразової грошової допомоги, перелік яких визначений у статті 16-4 Закону №2011-XII.
Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові 18.03.2024 у справі №120/13997/21-а.
Тобто, визначальним при вирішенні питання щодо наявності права члена сім`ї на призначення та отримання одноразової грошової допомоги є не власне стан, зокрема, алкогольного сп`яніння військовослужбовця, а наявність причинно-наслідкового зв`язку між вживанням алкогольних напоїв чи наркотичних речових та смертю військовослужбовця.
Зазначений висновок суду узгоджується із правовою позицією Другого апеляційного адміністративного суду, викладеному в постанові від 15.01.2026 по справі № 520/3139/25, від 12.01.2026 по справі № 520/19298/25.
Отже, смерть військовослужбовця ОСОБА_5 є наслідком не вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння або вчинення ним адміністративного правопорушення, а є наслідком раптової серцевої смерті, що зазначено у відповідному висновку експерта №54.
Вказані вище висновок експерта №54 від 23.10.2023 та протокол засідання штатної ВЛК №3786 від 14.12.2023 на час прийняття спірного рішення, а також на час розгляду справи є чинні, доказів їх скасування відповідачем до суду не надано.
Наведені вище докази в сукупності підтверджують, що смерть військовослужбовця настала під час проходженням військової служби, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, і не є наслідком його перебування у стані алкогольного сп`яніння, а саме вчинення ним певних активних дій у стані алкогольного сп`яніння, які безпосередньо призвели до смерті (загибелі).
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідачем жодних належних доказів на підтвердження правомірності спірного рішення, яке є предметом оскарження, надано не було.
Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що оскаржуване рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови позивачам у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю (смертю) військовослужбовця ОСОБА_5 , прийнято відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Також суд враховує, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява №22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).
Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).
З огляду на вищевикладене, суд, з урахуванням ст.. 9 КАС України зазначає, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивачів буде визнання протиправним та скасування рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 28.02.2025 №12/в (пункт 22), в частині відмови в призначенні одноразової грошової допомоги в зв`язку зі смертю військовослужбовця молодшого лейтенанта ОСОБА_5 , а саме матері ОСОБА_1 , дружині ОСОБА_2 , сину ОСОБА_3 , сину ОСОБА_4 .
Стосовно розміру, який підлягає виплаті позивачам згідно поданих заяв, суд зазначає, що в даному випадку, відповідачами взагалі заперечується право на отримання відповідної допомоги, про що зазначено у спірному рішенні.
Таким чином суд вважає за необхідне зобов`язати Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повторно розглянути заяви від 29.10.2024 ОСОБА_1 , заяви від 28.10.2024 ОСОБА_2 про виплату їй та дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю ОСОБА_5 , з урахуванням висновків суду, що викладені у цьому рішенні та прийняти вмотивоване рішення.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
При зверненні до суду підлягали оплаті судовим збором вимоги заявлені позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яким, враховуючи задоволення позовних вимог, підлягає відшкодуванню сума судового зору, сплачена при зверненні до суду.
Разом із тим, згідно змісту позовних вимог, а також суб`єктний склад позивачів при розгляді справи, ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), в інтересах яких матір`ю ОСОБА_2 подано адміністративний позов, судовий збір відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», не повинен сплачуватися.
Слід звернути увагу ОСОБА_2 на те, що порядок повернення внесеного судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, врегульовано п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", зокрема за ухвалою суду сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила. Таким чином ОСОБА_2 не позбавлена права звернення до суду із відповідним клопотанням щодо повернення помилково сплаченого за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суми судового збору.
Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-262, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Міністерства оборони України , Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого п. 22 протоколу засідання від 28.02.2025 №12/в про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Зобов`язати комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (просп. Повітряних Сил, 6,м. Київ,03049, код ЄДРПОУ 00034022) повторно розглянути заяву від 29.10.2024 ОСОБА_1 (і.к. НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) про призначення та виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку зі смертю військовослужбовця ОСОБА_5 , з урахуванням висновків суду та прийняти вмотивоване рішення.
Зобов`язати комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (просп. Повітряних Сил, 6,м. Київ,03049, код ЄДРПОУ 00034022) повторно розглянути заяви від 28.10.2024 ОСОБА_2 (і.к. НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в зв`язку зі смертю військовослужбовця ОСОБА_5 , з урахуванням висновків суду та прийняти вмотивоване рішення.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (і.к. НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) судові витрати в розмірі 1211,20 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України (просп. Повітряних Сил, 6,м. Київ,03049, код ЄДРПОУ 00034022).
Стягнути на користь ОСОБА_2 (і.к. НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) судові витрати в розмірі 1211,20 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України (просп. Повітряних Сил, 6,м. Київ,03049, код ЄДРПОУ 00034022).
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його прийняття. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя   С.М. Гелета