ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2026 року
м. Київ
справа № 587/3274/24
провадження № 61-1089св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_4 , від імені якого діє адвокат Грицик Геннадій Олексійович, на рішення Сумського районного суду Сумської області у складі судді Гончаренко Л. М. від 12 грудня 2024 року та постанову Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Філонової Ю. О., Петен Я. Л., від 23 грудня 2025 року і ухвалив таку постанову.
Зміст заявлених позовних вимог
1. У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , про виділення у приватну власність у натурі нежитлових приміщень та припинення права спільної часткової власності..
2. На обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1  зазначав, що по АДРЕСА_1 знаходиться нежитлове приміщення, санаторій профілакторій «Росинка» зі спорудами та будівлями. Зазначений об`єкт нерухомого майна складається з наступних складових частин: база відпочинку загальною площею 1747 кв. м, А-ІІІ; будинок охорони площею 70,1 кв. м Б-І; навіс З; навіс К; трансформаторна 1. 
3. Позивач вказував, що йому належить частка у розмірі 5/100 цього об`єкту нерухомого майна, що підтверджується договором дарування № 2208 
від 09 квітня 2020 року, яка складається з: на 3 поверсі кімната 2 площею 
48,9 кв. м, кімната 3 площею 31,1 кв. м, санвузол 4 площею 14,6 кв. м, всього 94,6 кв. м. Іншими власниками часток у цьому об`єкті нерухомого майна є: 
7/100 - ОСОБА_6 , 6/100 - ОСОБА_7 , 6/100 - ОСОБА_8 , 6/100 - ОСОБА_9 , 13/100 - ОСОБА_10 , 5/100 - ОСОБА_13 , 5/100 - 
ОСОБА_12 , 5/100 - ОСОБА_2 , 41/100 (7/100, 29/100, 5/100) - 
ОСОБА_5 , 1/100 - ОСОБА_3 . Відповідно до висновку 
ФОП ОСОБА_14 існує технічна можливість виділення йому приміщень, які входять до складу зазначених 5/100 частин нежитлового приміщення санаторію профілакторію « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зі спорудами та будівлями та які знаходяться у будинку АДРЕСА_1 . Також у висновку зазначено, що за технічними показниками вказані приміщення є відокремленими від інших, мають окремий вхід та вихід та можуть бути виділені в натурі. Технічний виділ зазначеного розміру частки в натурі є можливим, а розмір частки, яку він має намір виділити, відповідає його частці у праві спільноі? частковоі? власності. 
4. Позивач вказував, що протягом останніх трьох років неодноразово проводилися збори співвласників вказаного майна, на яких обговорювалося питання щодо виділу кожному зі співвласників у натурі його частки у спільному нерухомому майні та усі співвласники, окрім відповідачів, погодилися укласти письмовий договір та посвідчити його нотаріально. Відповідачі не приймають участі у спільному управлінні майном, за його місцезнаходженням майже не з`являються. Така бездіяльність створює багато незручностей для нього та інших співвласників, адже фактично вони позбавлені права на власний розсуд розпорядитися своїм майном. Зазначав, що він звертався до відповідачів з листом-пропозицією укласти договір про виділ у натурі частки зі спільного нерухомого маи?на або поділ нерухомого майна, для чого просив з`явитися для посвідчення правочину до приватного нотаріуса Канівець Л. О., проте у запропонований час відповідачі до нотаріуса не з`явилися. Вказані обставини змусили його звернутися до суду за захистом своїх прав, адже в позасудовому порядку неможливо виділити в натурі частку у спільному майні.
5. З урахуванням зазначеного,  ОСОБА_1 просив позов задовольнити: виділити йому у приватну власність у натурі нежитлові приміщення санаторію профілакторію «Росинка» зі спорудами та будівлями, база відпочинку літера А-ІІІ, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1 (номер запису про речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме маи?но: 36221955), на 3 поверсі кімната 2 площею 48,9 кв. м, кімната 3 площею 
31,1 кв. м, санвузол 4 площею 14,6 кв. м, всього 94,6 кв. м, з визнанням за ним права приватної власності на ці нежитлові приміщення; припинити право його спільної часткової власності на 5/100 частки нежитлового приміщення санаторію профілакторію « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зі спорудами та будівлями, база відпочинку літера А-ІІІ, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1 (номер запису про речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме маи?но: 36221955), та вирішити питання розподілу судових витрат.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
6. Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 12 грудня 
2024 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
7. Виділено у приватну власність ОСОБА_1 в натурі нежитлові приміщення санаторію профілакторію «Росинка» зі спорудами та будівлями, база відпочинку літера А-ІІІ, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1 , на 3 поверсі кімната 2 площею 48,9 кв. м, кімната 3 площею 31,1 кв. м, санвузол 4 площею 14,6 кв. м, всього 94,6 кв. м, з визнанням за ОСОБА_1 права приватної власності на ці нежитлові приміщення.
8. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 5/100 частки нежитлового приміщення санаторію профілакторію « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зі спорудами та будівлями, база відпочинку літера А-ІІІ, що знаходиться у будинку 
АДРЕСА_1 .
9. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 в дольовому порядку на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору по 5 046,67 грн з кожного.
10. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що існує технічна можливість виділити у натурі належну позивачу частку у праві спільної часткової власності, як окремий об`єкт нерухомості.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
11. Постановою Сумського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.
12. Рішення Сумського районного суду Сумської області від 12 грудня 
2024 року в частині стягнення витрат по сплаті судового збору змінено.
13. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в дольовому порядку на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 
403,73 грн з кожного.
14. В іншій частині рішення Сумського районного суду Сумської області 
від 12 грудня 2024 року залишено без змін.
15. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач просив виділити йому у приватну власність лише те майно, яке він набув на підставі договору дарування від 09 квітня 2020 року і яке не є самочинним. Крім того, при задоволенні позову права інших співвласників, зокрема ОСОБА_5 , не будуть порушені, її частка у праві власності не буде зменшена. 
16. Апеляційний суд звернув увагу на те, що враховуючи ціну позову 47 300 грн, за подання до суду позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у розмірі 
1211,20 грн, а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно змінити у частині вирішення питання про розподіл судових витрат та стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у дольовому порядку на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 403,73 грн з кожного, а не в розмірі, визначеному судом першої інстанції.
Узагальнені доводи касаційної скарги
17. 22 січня 2026 року ОСОБА_4 , від імені якого діє адвокат Грицик Г. О., через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Сумського районного суду Сумської області від 12 грудня 2024 року та постанову Сумського апеляційного суду 
від 23 грудня 2025 року, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
18. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанції заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13 та 
від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19 та в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 9901/108/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того зазначає, що справа має виняткове значення для нього, а касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
19. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що при вирішення спору суди попередніх неправильно застосували приписи статті 364 ЦК України. Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суди не врахували, що після виділу йому ліквідних приміщень, у спільній власності інших співвласників (у тому числі дитини) залишились фактично лише місця загального користування. Згідно з довідкою про залишки майна, після задоволення вимог позивача, у спільній власності залишились: сходові клітини, котельня, коридори, тамбури. Законодавство (стаття 364 ЦК України) гарантує право на виділ частки в натурі, але це майно повинно бути придатним для використання за призначенням (проживання або ведення діяльності). Суди створили ситуацію, за якої позивач отримав корисну площу, а дитині залишили «обслуговуючу інфраструктуру», якою неможливо володіти як окремим об`єктом. Залишення малолітньої дитини співвласником виключно місць загального користування (сходів та коридорів) є порушенням суті права власності (стаття 41 Конституції України) та фактичним позбавленням майна. 
20. Згідно з доводами заявника, суди здійснили поділ об`єкта, який містить ознаки самочинного будівництва (гараж, реконструкції), що підтверджується матеріалами справи та наявністю кримінального провадження.
21. Також  ОСОБА_4 , від імені якого діє адвокат Грицик Г. О., вказує, що він є малолітньою дитиною (2012 року народження), а суди розглянули справу без залучення Органу опіки та піклування, чим унеможливили захист інтересів дитини з боку держави.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
22. Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 587/3274/24 та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
Відзив на касаційну скаргу не надходив 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
23.  ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 09 квітня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нагорною Н. В. та зареєстрованого за № 2208, належить 5/100 часток нежитлового приміщення, санаторій профілакторій «Росинка» зі спорудами та будівлями, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються з: в літері «А-ІІІ» - база відпочинку, на 3 поверсі: кімната 2 площею 48,9 кв. м, кімната 3 площею 31,1 кв. м, санвузол 4 площею 14,6 кв. м, загальна площа складає 94,6 кв. м.
24. Іншими співвласниками часток у цьому об`єкті нерухомого майна є: 
ОСОБА_6 - 7/100, ОСОБА_7 - 6/100 , ОСОБА_8 - 6/100, ОСОБА_9 - 6/100, ОСОБА_10 - 13/100, ОСОБА_13 - 5/100, ОСОБА_12 - 5/100, ОСОБА_2 - 5/100, ОСОБА_5 - 41/100 (7/100, 29/100, 5/100), ОСОБА_3 - 1/100, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 363941626 від 31 січня 2024 року.
25. Відповідно до висновку, складеного ФОП ОСОБА_14 29 серпня 2020 року, за технічними показниками належні ОСОБА_1 5/100 часток нежитлового приміщення санаторію профілакторію «Росинка» зі спорудами та будівлями, які знаходяться у будинку АДРЕСА_1 , що складаються з: в літері «А-ІІІ» - база відпочинку, приміщення на 
3 поверсі: кімната № 2 пл. 48,9 кв. м, кімната № 3 пл. 31,1 кв. м, санвузол № 4 
пл. 14,6 кв. м - загальною площею 94,6 кв. м, є відокремленими, мають окремий вихід та можуть бути виділені в натурі.
26.  ОСОБА_1 звернувся до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з листом-пропозицією укласти договір про виділ у натурі належних йому 5/100 частин об`єкту нерухомого майна зі спільного нерухомого майна або поділ нерухомого майна та просив з`явитися для посвідчення правочину до приватного нотаріуса Канівець Л. О. за адресою: 
АДРЕСА_2 . Відповідачі у запропонований час не з`явилися.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
27. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.
28. Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
29. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
30. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
31. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
32. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
33. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
34. Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
35. Частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
36. Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
37. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
38. За змістом частин першої-другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
39. Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.
40. Після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто становити окремий об`єкт нерухомого майна.
41. Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 29 листопада 2023 року в справі № 761/28358/15-ц (провадження № 61-6663св23), від 10 травня 2023 року в справі № 154/3029/14-ц (провадження № 61-5044св21), від 09 серпня 2024 року в справі № 442/8542/19 (провадження № 61-6570св24).
42. Разом з тим, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.
43. За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.
44. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України).
45. Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.
46. Не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.
47. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15.
48. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
49. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
50. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
51. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, мотивовано виходив з того, що права позивача підлягають захисту, оскільки у позасудовому порядку сторонам спору не вдалося врегулювати питання виділу в натурі спірного нерухомого майна.
52. Відповідно до висновку, складеного ФОП ОСОБА_14 29 серпня 
2020 року, за технічними показниками належні ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 09 квітня 2020 року 5/100 часток нежитлового приміщення санаторію профілакторію « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зі спорудами та будівлями, які складаються з: у літері «А-ІІІ» - база відпочинку, приміщення на 3 поверсі: кімната № 2 площею 48,9 кв. м, кімната № 3 площею 31,1 кв. м, санвузол № 4 площею 14,6 кв. м - загальною площею 94,6 кв. м, є відокремленими, мають окремий вихід та можуть бути виділені в натурі.
53. Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що належні позивачу нежитлові приміщення мають окремий вхід та існує технічна можливість їх виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна. 
54. Стороною відповідачів не запропоновано іншого варіанту виділу частки нежитлового приміщення санаторію профілакторію «Росинка». 
55. Доводи касаційної скарги про те, що суди розглянули справу без залучення Органу опіки та піклування, чим унеможливили захист інтересів дитини, є безпідставними, оскільки неповнолітній  ОСОБА_4 був залучений до участі у справі, як правонаступник ОСОБА_3 , на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції. Сама ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції не оскаржувала. Водночас, заявником не підтверджено негативного впливу на обсяг його прав у зв`язку із виділенням позивачу частки в натурі.
56. Доводи касаційної скарги не містять належних аргументів, яким чином судове рішення про виділення  ОСОБА_1 5/100 часток нежитлового приміщення санаторію профілакторію «Росинка» зі спорудами та будівлями, порушує або обмежує права та інтереси  ОСОБА_4 , який не позбавлений права на виділ своєї частки у спірному нежитловому приміщенні.
57. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів касаційної скарги по суті спору та їх відображення в оскаржених рішенні суду першої інстанції та постанові апеляційного суду (з урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження), питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, судами сторонам спору надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій.
58. Колегія суддів, надаючи оцінку судовим рішенням на предмет їх законності у межах доводів касаційної скарги, погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції по суті вирішення спору. За встановлених у цій справі обставин суди, розглянувши справу у відкритому судовому засіданні, правильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
59. Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).
60. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
61. Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду України та Великої Палати Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.
62. Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, враховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі 
№ 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21)).
63. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
64. З урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів попередніх інстанцій. 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_4 , від імені якого діє адвокат Грицик Геннадій Олексійович, залишити без задоволення.
2. Рішення Сумського районного суду Сумської області від 12 грудня 
2024 року, з урахуванням змін, внесених за результатами апеляційного перегляду, та постанову Сумського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович