МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 квітня 2026 р. 	справа № 400/5989/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідачів	Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, вул. Андрія Саєнка, 10, м. Фастів, Фастівський р-н, Київська обл., 08500,  Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, 	

про	визнання протиправним та скасування рішення від 14.05.25 р. № 143250023013, зобов`язання вчинити певні дії	

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач 2), в якому просить суд:
1) визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Київській області № 143250023013 від 14.05.25 р. щодо не врахування при призначенні пенсії до страхового стажу періодів:
- навчання в Запорізькому індустріальному інституті з 01.09.84 р. до 25.07.85 р.;
- період військової служби за контрактом на території рф в період з 28.10.92 р. до 28.10.94 р., де позивачка право на обчислення вислуги років для пенсії як один місяць за півтора, так як проходила службу в пільговому районі Амурської області;
- період роботи бухгалтером на території рф в період з 14.02.97 р. по 21.10.97 р.;
- період неможливості працевлаштування як дружини військовослужбовця офіцерського складу з 30.06.88 р. до 27.03.90 р., з 10.12.90 р. до 28.10.92 р., з 28.10.94 р. до 14.02.97 р.;
- період роботи у ВАТ «Машбудконструкція» з 01.07.00 р. до 06.11.00 р.; 
- період роботи в адвокатському об`єднанні «Запорізька обласна колегія адвокатів» з 11.07.01 р. до 31.12.03 р. в повному обсязі;
2) зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області, ГУ ПФУ у Миколаївській області зарахувати до страхового стажу при призначенні пенсії:
- період навчання в Запорізькому індустріальному інституті з 01.09.84 р. до 25.07.85 р.;
- період військової служби за контрактом на території рф в період з 28.10.92 р. до 28.10.94 р., з правом на обчислення вислуги років для пенсії як один місяць за півтора, так як проходила службу в пільговому районі Амурської області;
- період роботи бухгалтером на території рф в період з 14.02.97 р. до 21.10.97 р.;
- період неможливості працевлаштування як дружини військовослужбовця офіцерського складу з 30.06.88 р. до 27.03.90 р., з 10.12.90 р. до 28.10.92 р., з 28.10.94 р. до 14.02.97 р.;
- період роботи у ВАТ «Машбудконструкція» з 01.07.00 р. до 06.11.00 р.;
- період роботи в адвокатському об`єднанні «Запорізька обласна колегія адвокатів» з 11.07.01 р. до 31.12.03 р. в повному обсязі як страховий стаж за весь період.
В обґрунтування позову позивачка вказує, що їй протиправно відмовлено у призначені пенсії спірним рішенням через відсутність необхідного страхового стажу. Спірні періоди роботи підтверджуються записами трудової книжки. Щодо не зарахування трудового стажу набутого в рф, позивачка зазначила, що його незарахування є необґрунтованим, оскільки прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.22 р. № 1328 та Закону України № 2783-IX, який набрав чинності 23.12.22 р., не є підставами для відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи на території рф, адже такий стаж набутий до ухвалення відповідних рішень. Також, позивачка зазначила, що до 01.01.04 р. стаж зараховується на підставі записів у трудовій книжці. Трудовий стаж до 01.01.04 р. автоматично прирівнюється до страхового стажу, підтверджуючись записами у трудовій книжці чи іншими документами. Після цієї дати до страхового стажу включаються лише періоди, за які сплачені страхові внески.
Від відповідача 1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що ним було розглянуто за принципом екстериторіальності заяву позивачки та прийнято рішення № 143250023013, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Так, страховий стаж позивачки склав 11 років 10 місяців 23 дні, при необхідному не менше 32 років. До страхового стажу позивачки не було враховано: проходження військової служби згідно військового квитка НОМЕР_1 з 28.10.92 р. до 28.10.94 р. на території рф, оскільки відсутні будь-які угоди з питань пенсійного забезпечення між Україною та рф; згідно трудової книжки від 01.09.82 р. навчання з 01.09.84 р. до 25.07.85 р., оскільки виправлено номер наказу на відрахування та не завірено належним чином; з 01.07.00 р. до 06.11.00 р., з 11.07.01 р. до 28.02.02 р., з 01.04.02 р. до 31.05.02 р., з 01.07.02 р. до 31.08.02 р., з 01.10.02 р. до 30.11.02 р., з 01.01.03 р. до 28.02.03 р., з 01.04.03 р. до 31.05.03 р., з 01.07.03 р. до 31.08.03 р., з 01.10.03 р. до 30.11.03 р., оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу довідки ОК-5 відсутня інформація про роботу; згідно довідки № 108 від 27.10.97 р. за 1988-1997 роки на території російської федерації, оскільки відсутні будь-які угоди з питань пенсійного забезпечення між Україною та рф. Для зарахування періодів роботи (з 30.06.88 р. до 27.03.90 р., з 10.12.90 р. до 31.12.91 р.) згідно зазначеної довідки необхідною додатковою умовою є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Відтак, рішення є правомірним. 
Від відповідача 2 надійшов відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області за принципом екстериторіальності було розглянуто заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 та 14.05.25 р. прийнято рішення № 143250023013, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. На день подання заяви про призначення пенсії вік позивачки становить 59 років 11 місяців, а страховий стаж позивачки становить 11 років 10 місяців 23 дні. Документи, необхідні для призначення пенсії, про стаж роботи до 31.12.91 р. враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений. Період з 28.10.92 р. до 28.10.94 р. не зараховано до страхового стажу, то вимога про зарахування зазначеного періоду в пільговому обчислені є передчасною. Відтак, рішення є правомірним, а вимог позивачки необгрунтованими. 
Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. 
Позивачка звернулась 06.05.25 р. до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.03 р. № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058).
Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області за принципом екстериторіальності було розглянуто заяву позивачки про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 та 14.05.25 р. прийнято рішення № 143250023013, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
Зі змісту рішення вбачається, що на день подання заяви про призначення пенсії вік Позивача становить 59 років 11 місяців. Страховий стаж позивачки становить 11 років 10 місяців 23 дні. До страхового стажу позивачки не зараховано: 
- проходження військової служби згідно військового квитка НОМЕР_1 з 28.10.92 р. до 28.10.94 р. на території російської федерації, оскільки відсутні будь-які угоди з питань пенсійного забезпечення між Україною та рф;
- згідно трудової книжки від 01.09.82 р. навчання з 01.09.84 р. до 25.07.85 р., оскільки виправлено номер наказу на відрахування та не завірено належним чином;
- з 01.07.00 р. до 06.11.00 р., з 11.07.01 р. до 28.02.02 р., з 01.04.02 р. до 31.05.02 р., з 01.07.02 р. до 31.08.02 р., з 01.10.02 р. до 30.11.02 р., з 01.01.03 р. до 28.02.03 р., з 01.04.03 р. до 31.05.03 р., з 01.07.03 р. до 31.08.03 р., з 01.10.03 р. до 30.11.03 р., оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу довідки ОК-5 відсутня інформація про роботу;
- згідно довідки № 108 від 27.10.97 р. за 1988-1997 роки на території рф, оскільки відсутні будь-які угоди з питань пенсійного забезпечення між Україною та рф. Для зарахування періодів роботи (з 30.06.88 р. до 27.03.90 р., з 10.12.90 р. до 31.12.91 р.) згідно зазначеної довідки необхідною додатковою умовою є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.
Відповідно до приписів частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058 починаючи з 01.01.18 р. право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 р. до 31 грудня 2025 р. - не менше 32 років. 
Згідно з частиною 2 статті 26 Закону № 1058 у разі відсутності, починаючи з 01.01.18 р., страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявністю страхового стажу: починаючи з 01.01.28 р. - від 25 до 35 років. 
Відповідно до частини 3 статті 26 Закону № 1058 у разі відсутності, починаючи з 01.01.19 р., страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 роки мають особи за наявністю страхового стажу: починаючи з 01.01.28 р. - від 15 до 25 років.
Згідно з частинами першої, другої статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається в тому числі та із міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Абзацом 2 ст. 56 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.91 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону № 1788 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Однак таке право не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено п. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.05 р. № 22-1 (далі Порядок № 22-1). Наявність же таких сумнівів може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу.
У пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. № 637 (далі - Порядок № 637) визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (п. 2 Порядку № 637).
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи (п. 3 Порядку № 637).
Згідно ч. 2 та 3 ст. 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Так, спірним рішенням до страхового стажу, зокрема не було зараховано період навчання з 01.09.84 р. до 25.07.85 р. за записами трудової книжки, оскільки виправлено номер наказу на відрахування та не завірено належним чином.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.18 р. у справі № 754/14898/15-а.
Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України “Про трудові книжки працівників” від 27.04.93 р. р. № 301 (далі - Постанова № 301) закріплено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Суд зазначає, що позивач не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку/інструкції заповнення трудової книжки, та не засвідчені належним чином виправлення, не можуть бути самостійною підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи згідно із записами у трудовій книжці, які в решті, виконані у відповідності до вимог Інструкції.
Верховний Суд у своїх постановах від 28.02.18 р. у справі № 428/7863/17, від 24.05.18 р. у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.18 р. у справі № 423/1881/17, від 29.03.19 р. у справі № 548/2056/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Разом з тим, записи у трудовій книжці позивачки, їх співставлення між собою, не містять протиріч, та у своїй сукупності, підтверджують факт навчання позивачки у спірний період.
Законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу. 
Отже, відповідач 1 протиправно відмовив позивачці у зарахуванні до страхового стажу періоду навчання в Запорізькому індустріальному інституті з 01.09.84 р. до 25.07.85 р. згідно записів трудової книжки.
Щодо періодів проходження військової служби згідно військового квитка НОМЕР_1 з 28.10.92 р. до 28.10.94 р., періоду за 1988-1997 роки згідно довідки № 108 від 27.10.97 р. на території російської федерації, з підстав відсутності угод з питань пенсійного забезпечення між Україною та рф, суд зазначає наступне. 
Так, оцінюючи вищезазначені доводи відповідачів суд враховує, що права громадян України, які працюють за кордоном, захищаються законодавством України та держави перебування, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга статті 10 Закону України "Про зайнятість населення").
23.12.22 р. набрав чинності Закон України від 01.12.22 р. № 2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року", відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 р. і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 р. № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 р., вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 р. і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 р. № 140/98-ВР.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.22 р. № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення" передбачено вихід України з Угоди від 13.03.92 р. Крім того, з 01.01.23 р. російська федерація припинила участь в Угоді від 13.03.92 р.
Після зупинення дії Конвенція 1993 р. не застосовуватиметься у відносинах з російською федерацією щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених у російській федерації, незалежно від дати їх видачі, посвідчення.
Офіційні документи, видані компетентними органами російської федерації, приймаються на території України виключно за умови легалізації, в даному випадку шляхом проставлення апостилю.
Водночас за результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.92 р., зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.23 р.
Таким чином, оскільки позивачка набула спірний стаж до вказаної дати, суд розглядає справу за нормами законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, у тому числі з урахуванням Угоди.
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.92 р. (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Статтею 7 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.93 р. (далі - Угода від 14.01.93 р.) встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.92 р. та двосторонніми угодами в цій галузі.
Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди від 14.01.93 р. трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Зі змісту наведених положень Угоди від 14.01.93 р. суд дійшов висновку, що її положення розповсюджуються також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних і з їх перерахунком. Наведене також підтверджує, що діюче в Україні пенсійне законодавство визначає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.92 р., то цей стаж має враховуватися на території України як власний страховий (трудовий) стаж, хоча пенсійні внески можуть сплачуватися в російській федерації. Тобто існує гарантія врахування страхового (трудового) стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.
Отже, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права особи на пенсію та при її обчисленні.
Крім того, відповідно до статті 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в установленому порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, які входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 р., приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.
Частиною 2 статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів" від 15.04.1994, ратифікованої Законом України від 11.07.95 р. № 290/95-ВР, визначено, що трудовий стаж, включаючи стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Тобто обчислення стажу роботи позивачки здійснюється згідно з законодавством російської федерації, на території якої у спірний період відбувалась її трудова діяльність.
29.11.22 р. Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка була чинною на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
Отже, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.92 р. підлягає врахуванню при зарахуванні спірного стажу роботи та зарахуванню заробітної плати позивача за такий період, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.
Відтак припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.22 р. № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивачки, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.
Тому стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, повинні враховуватися при встановленні права особи на пенсію та її обчислення.
Крім того, суд зазначає, що надані позивачкою документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії тільки з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.
Позиція відповідачів суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивачки на зарахування періодів роботи в рф не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.
При цьому, суд звертає увагу, що зазначені записи містяться у трудовій книжці позивачки і не містять виправлень, неточностей тощо. 
Таким чином, період проходження позивачкою військової служби з 28.10.92 р. до 28.10.94 р., період за 1988-1997 роки згідно довідки № 108 від 27.10.97 р. підлягають зарахуванню до страхового стажу.
При цьому, суд погоджується з позицією відповідача 2, що вимога позивачки щодо періоду військової служби за контрактом на території рф за період з 28.10.92 р. до 28.10.94 р. в пільговому обчислені як один місяць за півтора є передчасною, оскільки спірним рішенням не зараховано до страхового стажу, у зарахуванні в пільговому обчислені відповідач 2 не відмовляв. 
Щодо твердження відповідача, що для призначення пенсії, про стаж роботи до 31.12.91 р. (з 30.06.88 р. до 27.03.90 р., з 10.12.90 р. до 31.12.91 р.) враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 1058, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.92 р., зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав учасниць СНД, в тому числі, Україна та російська федерація.
Отже, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність. На час роботи позивачки в рф Україна була учасником угоди, відтак норми Угоди застосовуються.
За таких обставин, відсутність проставлення апостиля не може бути підставою для в обмеження позивача відповідачем у реалізації його конституційного права на соціальний захист.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивачки періодів роботи з 01.07.00 р. до 06.11.00 р., з 11.07.01 р. до 28.02.02 р., з 01.04.02 р. до 31.05.02 р., з 01.07.02 р. до 31.08.02 р., з 01.10.02 р. до 30.11.02 р., з 01.01.03 р. до 28.02.03 р., з 01.04.03 р. до 31.05.03 р., з 01.07.03 р. до 31.08.03 р., з 01.10.03 р. до 30.11.03 р., з підстав відсутності в індивідуальних відомостях про застраховану особу довідки ОК-5 інформації про роботу, суд зазначає наступне. 
Частиною 3 ст. 20 Закону № 1058 визначено, що у разі ухилення страхувальника чи його посадових осіб від надання територіальному органу Пенсійного фонду звітності чи інших документів про сплату страхових внесків страхові внески обчислюються територіальним органом Пенсійного фонду в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, за непрямим методом виходячи з оцінки валового доходу та витрат страхувальника, кількості осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, обсягу виробленої (реалізованої) продукції (послуг), суми сплачених ним податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством.
Відповідно до ч. 10 ст. 20 Закону № 1058, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Невнесення страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відбулось не з вини позивача.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що несплата роботодавцями за позивачку страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періоду роботи, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе страхувальник, в якому працює/проходить службу застрахована особа.
Внаслідок невиконання страхувальниками обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за спірний період на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року по справі № 490/12392/16-а.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, відповідач 1 протиправно відмовив позивачці у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів. 
Таким чином, суд вважає за необхідне скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 143250023013 від 14.05.25 р.
При цьому, суд звертає увагу, що помилковим є твердження позивачки, що дії стосовно зарахування до страхового стажу мають бути здійснені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, з огляду на наступне.
Пунктом 4.2 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1 передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.
Після реєстрації заяви позивача та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності, було визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.
Згідно з вимогами пункту 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Відповідно до абзацу другого пункту 4.7 розділу ІV Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Згідно з пунктом 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, а після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області не здійснювало розгляд заяви позивачки, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні підстави для задоволення щодо неї позовних вимог.
Суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, яке прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії позивачці, є уповноваженим органом, який має право зарахувати до страхового стажу, приймати рішення щодо призначення позивачці пенсії за віком, а прийнявши таке рішення, має передати електронну пенсійну справу засобами програмного забезпечення до Головного управління Пенсійного фонду в Миколаївській області за місцем проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Як визначено ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судовим витратами у справі є судовий збір, який позивачка сплатила у розмірі 1 211,20 грн., доказів понесення інших судових витрат учасники справи суду не подавали.
Позов поданий через систему "Електронний суд".
Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Враховуючи заявлені вимоги, позивачка повинна була сплатити судовий збір із урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження ставки судового збору в розмірі 968,96 грн.
За таких обставин, позивачка надмірно сплатила 242,24 грн. судового збору та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" може бути повернутий судом за клопотанням.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 16.06.20 р. у справі № 620/1116/20: "... Оскільки позов ОСОБА_1 містив декілька вимог (дві) немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат колегія суддів визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог".
Отже, судовий збір присуджується позивачці в розмірі 968,96 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1, яким було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії.
Керуючись ст. ст. 2, 19, 242-246, 257-262 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Андрія Саєнка, 10, м. Фастів, Фастівський р-н, Київська обл., 08500, ЄДРПОУ 22933548), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ЄДРПОУ 13844159), задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 143250023013 від 14.05.25 р.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Андрія Саєнка, 10, м. Фастів, Фастівський р-н, Київська обл., 08500, ЄДРПОУ 22933548) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) період навчання в Запорізькому індустріальному інституті з 01.09.84 р. до 25.07.85 р., період військової служби за контрактом на території рф в період з 28.10.92 р. до 28.10.94 р., період роботи бухгалтером на території рф в період з 14.02.97 р. до 21.10.97 р., період неможливості працевлаштування як дружини військовослужбовця офіцерського складу з 30.06.88 р. до 27.03.90 р., з 10.12.90 р. до 28.10.92 р., з 28.10.94 р. до 14.02.97 р., період роботи у ВАТ «Машбудконструкція» з 01.07.00 р. до 06.11.00 р., період роботи в адвокатському об`єднанні «Запорізька обласна колегія адвокатів» з 11.07.01 р. до 31.12.03 р. в повному обсязі та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 06.05.25 р. 
4. В решті позовних вимог відмовити. 
5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Андрія Саєнка, 10, м. Фастів, Фастівський р-н, Київська обл., 08500, ЄДРПОУ 22933548) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).
6. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз