Справа № 953/12876/25
н/п 2/953/898/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року Київський районний суд м. Харкова у складі: 
судді Єфіменко Н.В., 
за участі секретаря Лущан В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» до Міністерства юстиції України, третя особа – ОСОБА_1 , про скасування арешту майна,

встановив:

04 грудня 2025 року до суду надійшла направлена 03.12.2025 через систему «Електронний суд» позовна заява ТОВ «АНСУ» (далі: позивач) до Міністерства юстиції України (далі: відповідач), третя особа – ОСОБА_1 (далі: третя особа), про скасування арешту нежитлових приміщень 1-го поверху №17-1 - : -17-14 в літ. «А-5» загальною площею 159.8кв.м. у буд. АДРЕСА_1 .
В обґрунтування вказаної вимоги позивач посилався на належність йому на праві власності нежитлових приміщень 1-го поверху №17-1 - : -17-14 в літ. «А-5» загальною площею 159.8кв.м. у буд. АДРЕСА_1 , накладення 19.07.2019 на зазначене майно арешту приватним виконавцем Попляком В.В. у ВП№59606740 за виконання виконавчого напису №856 від 10.07.2019. Скасування рішенням суду виконавчого напису №856 від 10.07.2019. Приватний виконавець Попляк В.В. діяльності не здійснює. Приватний виконавець, який його заміщує, - ОСОБА_2 за відсутності матеріалів справи та доступу до реєстрів зняти арешт не може. Зважаючи на викладене, скасування арешту у судовому порядку є єдиним належним та допустимим способом захисту порушуваних прав позивача, як власника майна.
Відповідач проти задоволення позову заперечував за скасування приватним виконавцем Попляком В.В. арешту нежитлових приміщень 1-го поверху №17-1 - : -17-14 в літ. «А-5» загальною площею 159.8 кв.м. у буд. АДРЕСА_1 , обрання позивачем не належного способу захисту за пред`явлення позову до не належного відповідача.
Третя особа правом подання відзиву на позовну заяву не скористалась.
До судового засідання представник позивача та представник відповідача, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не з`явились, подали заяви про розгляд справи за своєї відсутності. 
Третя особа, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, не з`явилась, причину неявки не сповістила.
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Підстави передбачені ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи судом не встановлені. 
Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Враховуючи, що третя особа належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини:
19.07.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Попляком В.В. відкрите виконавче провадження ВП №59606740 з виконання виконавчого напису №856, виданого 10.07.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Калінчук І.В. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 невиплаченої у строк частини заборгованості у виді грошової суми у розмірі 6 117 360 грн., що є еквівалентом 240 000 доларів США на підставі Іпотечного договору №830/27/14-4/48/8-081, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Назаренко О.О. 28.02.2008 за реєстр.№600 з усіма змінами та доповненнями. Строк, за який проводиться стягнення з 01.10.2018 по 10.07.2019. Витрати, пов`язані з вчиненням виконавчого напису – 61 174 грн, разом 6 178 534 грн.
15.09.2020 постановою Харківського апеляційного суду рішення Київського районного суду м. Харкова від 03.02.2020 залишене без змін. 
Зі змісту вищевказаної постанови апеляційного суду вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03.02.2020 виконавчий напис №856 від 10.07.2019 визнаний таким, що не підлягає виконанню.
12.10.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Попляком В.В. на підставі п.5 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження»ВП №59606740закінчене,припинена чинність арешту майна боржника та скасувані інші заходи примусового виконання рішення. Припинена чинність арешту коштів боржника. Скасована заборона реєстрації місця проживання будь-яких осіб у житловому буд. АДРЕСА_2 та кв. АДРЕСА_3 , належних боржнику.
Ухвалюючи вказане рішення, приватний виконавець посилався на те, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03.02.2020, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 15.09.2020, виконавчий напис №856 від 10.07.2019 визнаний таким, що не підлягає виконанню.
Наказом МЮУ №271/7 від 26.01.2021 ОСОБА_3 у задоволенні скарги від 11.09.2020відмовлено з посиланням на прийняття приватним нотаріусом ХМНОХО Калінчук І.В. рішення №53976197 від 09.09.2020 відповідно до законодавства.
З висновку колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарги ОСОБА_3 від 11.09.2020 вбачається, що приватним нотаріусом Калінчук І.В. здійснена державна реєстрація переходу права власності на нежитлові приміщення від скаржника до ТОВ «АНСУ» у зв`язку із задоволенням вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. 
З відповіді Міністерства юстиції України №145454/156934-33-25 від 08.10.2025 вбачається, що наказом МЮУ №651/7 від 28.02.2024 діяльність приватного виконавця Попляка В.В. припинена на підставі п.4 ч.1 ст.44 Закону у зв`язку із застосуванням до нього дисциплінарного стягнення у вигляді припинення діяльності. Відомості про припинення діяльності приватного виконавця Попляка В.В. внесені до Єдиного реєстру приватних виконавців України 28.02.2024. Рішенням Ради приватних виконавців України №68 від 07.03.2024 тимчасовим приватним виконавцем для здійснення заходів щодо припинення діяльності приватного виконавця Попляка В.В. визначено приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Петренка Д.О.
Як вбачається з відповіді приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Петренка Д.О. №01-29/150370 від 14.10.2025, на примусовому виконанні у нього ВП 59606740 не перебувало тому вчинити дії щодо зняття арешту з майна у ВП59606740 не має можливості.
Позивач є власником нежитлових приміщень 1-го поверху №17-1 - : -17-14 в літ. «А-5» загальною площею 159.8кв.м. у буд. АДРЕСА_1 , що підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №355818285 від 24.11.2025.
Також, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 355818285 від 24.11.2025 вбачається, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.12.2020 у справі 638/13935/20 в інтересах Харківської місцевої прокуратури № 1 накладений арешт на нежитлові приміщення 1-го поверху №17-1 - : -17-14 в літ. «А-5» загальною площею 159.8кв.м. у буд. АДРЕСА_1 .
Крім того, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 355818285 від 24.11.2025 вбачається, що постановою приватного виконавця Попляка В.В. від 24.07.2019 у ВП №59606740 накладений арешт на нежитлові приміщення 1-го поверху №17-1 - : -17-14 в літ. «А-5» загальною площею 159.8кв.м. у буд. АДРЕСА_1 .
Дослідивши матеріали справи, суд висновує:
Згідно із ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.
Статтею 12 ЦК України передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.
Приписами ч.1 та ч.2 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону, що передбачено ст.5 ЦПК України.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно із ч.1 ст.316, ч.1 ст.328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 391 ЦК України унормовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Частиною 4 ст.263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №905/386/18, провадження №12-85гс19 зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладений арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Таким чином, позов про зняття арешту з майна може пред`являється власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладений арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передане майно, що реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має залучатись відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та інша фінансова установа, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.
Аналогічний за змістом висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 (провадження №11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06.12.2021 у справі №554/5912/19-ц (провадження №61-12594св21), від 08.12.2022 у справі №331/1383/20 (провадження №61-7109св22), від 06.05.2024 у справі №725/3352/23 (провадження №61-292св24), від 02.09.2025 у справі справа №760/16996/22 (провадження № 61-2215св25). 
Частиною ч.1 ст.48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За результатами розгляду справи суд ухвалює рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін, - позивача та відповідача.
Положеннями ст.175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
У постанові від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Разом з тим, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 у справі № 761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, спричиненими рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади (органу місцевого самоврядування), які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, то визнання незаконними таких рішень і їх скасування є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.
Судом встановлено, що позивачем пред`явлений позов до Міністерства юстиції України про скасування арешту, яке не є ані боржником, ані особою, в інтересах якої накладений арешт. 
Отже, Міністерство юстиції України не є належним відповідачем у цій справі.
За таких обставин позов задоволенню не підлягає.
Висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Керуючись ст. 12, 13, 19, 81, 141, 247, 263-265, 268, 272, 273-276 ЦПК України, суд, 

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» до Міністерства юстиції України, третя особа – ОСОБА_1 , про скасування арешту майна, - відмовити. 
Рішення може бути оскаржене у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ТОВ «АНСУ», ЄДРПОУ 36757541, вул. Лейпцігська, буд.3-А.
Відповідач: Міністерство юстиції України, ЄДРПОУ 00015622, м. Київ, вул. Городецького, буд.13.
Третя особа: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 .
Повний текст рішення складений 02.04.2026. 

Суддя          Н.В. Єфіменко