Справа № 611/1220/25
Провадження № 2/611/124/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі: 
головуючого - судді Коптєва Ю.А.,
за участю секретаря – Ведмідь І.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Барвінкове в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про встановлення факту не проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину.
В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з нерухомого майна. Позивачка є донькою померлої та спадкоємцем першої черги за законом. Згідно листа від 16.10.2025 року Барвніківської державної нотаріальної контори, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на цілу частку спадкового майна , так як на момент смерті спадкодавця разом із нею за однією адресою була зареєстрована інша донька померлої – ОСОБА_5 . Однак фактично за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач зі спадкодавцем не проживала з 05.07.2000 року, була тільки зареєстрована за вищевказаною адресою.
Встановлення факту не проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини ОСОБА_4 має юридичне значення, тому що дозволяє позивачу прийняти спадщину за законом та одержати свідоцтво про право на спадщину за законом. 
Посилаючись на викладене, представник позивача просить встановити факту не проживання ОСОБА_6 разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнати її такою, що не прийняла спадщину
Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 15 грудня 2025 року справу прийнято до провадження та відкрито в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 03 квітня 2025 року закрито підготовче провадження, у цивільній справі призначено до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася. Судові повістки, відповідно до вимог п. 2 ч.7 ст.128 ЦПК України, надсилалися у встановленому законом порядку. Відповідач повідомлена у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. 
Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалив провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. 
Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Барвінкове Ізюмського району Харківської області померла мати позивачки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , яке видано 22 квітня 2025 року Барвінківським виконавчим комітетом міської ради Ізюмського району Харківської області (а.с.27).
На момент смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на момент смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 – ОСОБА_7 , що підтверджується довідкою Барвінківського виконавчого комітету міської ради Ізюмського району Харківської області вих. № 02-28/2651 від 15 серпня 2025 року (а.с.26).
Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.
Частина 3 ст. 1168 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Відповідач ОСОБА_8 на день смерті ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою спадкодавця, а саме АДРЕСА_1 , проте державна реєстрація відповідача у будинку сама по собі не є беззаперечним доказом її постійного проживання на момент смерті ОСОБА_4 за адресою реєстрації.
Частиною 1 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Із аналізу наведених норм права можна зробити висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього.
В судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили той факт , що на момент смерті ОСОБА_4 , її донька ОСОБА_8 , разом з померлою не проживала , а мешкає за межами України з 2000 року .
Дослідженими судом доказами підтверджено факт постійного не проживання ОСОБА_11 за місцем своєї реєстрації станом на 19 квітня 2025 року, тобто на день смерті спадкодавця ОСОБА_4 ..
Також суд враховує ту обставину, що відповідач, не проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, та протягом достатньо тривалого часу до цього, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подала, тому остання не може вважатися такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 .
Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 15, 60, 61, 159, 174, 208, 209, 212, 213-215, 222, 223 ЦПК України, суд 

в и р і ш и в:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою , що не прийняла спадщину, - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що не проживала зі спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини , за адресою АДРЕСА_1 . 
Визнати ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою що не прийняла спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_4 . 
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 

Дата складення повного судового рішення 12 березня 2026 року.

Суддя Ю.А. Коптєв