ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 року	справа № 380/19859/25	

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Крутько О.В., розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому просить суд:
визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у задоволенні рапорту від 05.09.2025 молодшого сержанта ОСОБА_1 , у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своїм батьком, який є особою з інвалідністю II групи, що передбачено абз.13 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 задоволити рапорт від 05.09.2025 молодшого сержанта ОСОБА_1 , у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своїм батьком, який є особою з інвалідністю II групи, що передбачено абз.13 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та звільнити ОСОБА_1 з військової служби. 
Аргументи учасників справи.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що реалізуючи визначене нормами чинного законодавства своє право на звільнення, позивач звернувся з рапортом про звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ, через такі сімейні обставини, як необхідність постійного догляду за своїм батьком - особою з інвалідністю II групи.
Позивач вважає, що він надав відповідачу достатні докази для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за батьком. Батько ОСОБА_1 – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного стороннього догляду через стан здоров`я. За відсутності інших членів сім`ї, які могли б здійснювати такий догляд, позивач стверджує, що є єдиною особою, яка може забезпечити необхідну опіку та догляд за батьком. Факт відсутності інших членів сім`ї, які можуть здійснювати постійний догляд за батьком, документально підтверджується Актом перевірки сімейного стану військовослужбовця від 22 серпня 2025 року. Згідно з актом встановлено, що окрім ОСОБА_1 у батька є дочка (сестра ОСОБА_1 ) – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка за даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів АІТС «Оберіг» 20.08.2022 року виїхала за межі України. Інших осіб, які здійснюють чи могли б здійснювати догляд, немає. 
Відповідач проти позову не заперечив, відзиву на позовну заяву не подав.
Обставини справи, встановлені судом.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призваний до лав Збройних Сил України за мобілізацією і проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 
ОСОБА_1 подав рапорт від 05.09.2025 про звільнення у зв`язку з сімейними обставинами, а саме необхідністю здійснювати постійний догляд за членом сім`ї першого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення. 
До рапорту додано наступні документи: копію паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 ; копію картки фізичної особи платника податків на ім`я ОСОБА_1 ; витяг з реєстру територіальної громади на ім`я ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про народження на ім`я ОСОБА_1 ; посвідчену копію військового квитка на ім`я ОСОБА_1 ; копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 (батька); копію картки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 (батька); копію пенсійного посвідчення ОСОБА_1 (батька); витяг з реєстру територіальної громади на ім`я ОСОБА_1 (батька); копію витягу з рішення експертної команди, що підтверджує інвалідність ІІ групи та потребу в постійному сторонньому догляді ОСОБА_1 (батька); посвідчену копію висновку лікарсько-консультативної комісії №40, що підтверджує потребу в постійному сторонньому догляді ОСОБА_1 (батька); копію висновку за формою №080-4/о про наявність порушення функцій організму, що підтверджує потребу в постійному сторонньому догляді ОСОБА_1 (батька); копію свідоцтва про шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; копію паспорта громадянки України ОСОБА_4 (матері); копію картки фізичної особи платника податків ОСОБА_4 (матері); копію пенсійного посвідчення ОСОБА_4 (матері); витяг з реєстру територіальної громади на ім`я ОСОБА_4 (матері); довідку про склад сім`ї; акт обстеження сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 від 22.08.2025 року 
За результатами розгляду рапорту позивача ВЧ № НОМЕР_2 листом № 15723/1 від 17.09.2025 надала відповідь у якій вказала, що з акту обстеження ІНФОРМАЦІЯ_4 від 22.08.2025 у ОСОБА_1 (батька), ІНФОРМАЦІЯ_1 , окрім сина ОСОБА_1 , наявні родинні зв`язки першого ступеня споріднення - дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У відповіді на рапорт відповідач виснував, що молодший сержант ОСОБА_1 не надав документів, які б доводили, що інші особи першого ступеня спорідненості, потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, як визначено у абзаці 13 пункту З частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ, тому підстави для звільнення відсутні.
Не погодившись з діями відповідача позивач звернувся до суду.
Норми права, що підлягають застосуванню та висновки щодо правозастосування.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.92 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 6 ст. 2 Закону № 2232-XII передбачено зокрема такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Пунктом 12 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.
За змістом підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII (тут і далі - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Порядок звільнення з військової служби визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008). 
Відповідно до пункту 12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Пунктом 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 № 438/16454, відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (із змінами і доповненнями) та Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 "Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція). Згідно з п.14.30 Інструкції під час дії особливого періоду, періоду проведення мобілізації та дії воєнного стану, за наявності підстав для звільнення з військової служби через сімейні обставини або інших поважних причин, визначених абзацами дванадцятим, чотирнадцятим, п`ятнадцятим пункту 2 та абзацами тринадцятим, чотирнадцятим пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовець особисто, за підпорядкованістю, подає на ім`я командира (начальника) військової частини або керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки за задекларованим / зареєстрованим місцем проживання / перебування особи, за якою здійснює або здійснюватиме постійний догляд, рапорт (заяву) за формою, визначеною у додатку 22 до цієї Інструкції. До рапорту (заяви) додаються документи, що підтверджують право на звільнення (зазначені в підпунктах 22, 25 - 28 пункту 5 додатку 19 до цієї Інструкції), або копії таких документів, засвідчених в установленому порядку.
Наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 року №531, який набрав чинності 08.08.2024, затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (далі - Порядок №531).
Відповідно до пунктів 2 -5 розділу 3 Порядку №531 командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку
Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку. Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.
Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.
Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника).
Пунктом 9 розділу Порядку №531 унормовано, що розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:
1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;
2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Зі змісту наведеної норми випливає, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:
- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;
- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Таким чином «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону № 2122-IX.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.02.2025 року по справі № 380/16966/24, що враховується судом, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Із матеріалів справи установлено, що позивач подавав рапорт від 05.09.2025 про звільнення зі служби у зв`язку з необхідністю догляду за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи.
Також судом встановлено, що батько позивача має дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка може здійснювати постійний догляд за своїм батьком. 
Суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплено в статті 51 Конституції України.
Відповідно до ст. 172 Сімейного кодексу України, дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.
Згідно з частиною першою статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Суд повторно зазначає, що абзац тринадцятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 цього Закону № 2232-XII регламентує можливість звільнення військовослужбовця з військової служби через необхідність постійного догляду за одним із батьків - в даному випадку особою з інвалідністю ІI групи. При цьому така підстава є правомірною за умови, якщо інший член сім`ї першого або другого ступеня споріднення через об`єктивні причини не може виконувати відповідні обов`язки (такі обставини встановлюються і враховуються в кожному конкретному випадку).
Суд враховує, що до матеріалів справи не долучено доказів на підтвердження об`єктивних обставин неможливості іншого члена сім`ї позивача ( ОСОБА_5 ) виконувати обов`язки щодо догляду за батьком, особою з інвалідністю ІІ групи (зокрема постійного проживання чи роботи за кордоном, неможливості повернення до України чи ін). 
Окрім того, перебування (проживання) ОСОБА_5 за кордоном не звільняє її від обов`язку здійснювати догляд за батьком.
Оскільки позивач не подав усіх необхідних документів для звільнення з військової служби на підставі абз.13 п.3 ч.12 ст.26 Закону № 2232-XII, висновок відповідача про відсутність підстав для прийняття позитивного рішення щодо звернення (рапорту) позивача є правомірним.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити.
Судові витрати стягненню не підлягають відповідно до статті 139 КАС України.
Керуючись статтями 2, 5, 9, 14, 25, 77, 90, 122, 123, 139, 241 246, 258, 293, 295 296 Кодексу адміністративного судочинства України суд

В И Р І Ш И В:
Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії
Судові витрати стягненню не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя	Крутько Олена Василівна