ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року 
м. Київ

cправа № 911/2468/24 (911/2106/25) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пєскова В. Г., суддів: Жукова С. В., Картере В. І.
за участю секретаря судового засідання Багнюка І. І., 

представники учасників справи:
ліквідатор ТОВ "Укрсервісдорбуд" - арбітражний керуючий Косякевич С. О. - особисто,
представник ОСОБА_1 - Василевська О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсервісдорбуд" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Косякевича Сергія Олексійовича

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 
у складі колегії суддів: Пантелієнка В. О. (головуючий), Доманської М. Л., Козир Т. П., 
та ухвалу Господарського суду Київської області від 07.10.2025
у складі судді Гребенюк Т. Д.
у справі № 911/2468/24 (911/2106/25)
за заявою ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсервісдорбуд" - арбітражного керуючого Косякевича Сергія Олексійовича
до ОСОБА_1 
про покладення на керівника боржника солідарної відповідальності у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсервісдорбуд", -

ВСТАНОВИВ
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
1. 18.02.2025 постановою Господарського суду Київської області у справі №911/2468/24 Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрсервісдорбуд" (далі - ТОВ "Укрсервісдорбуд") визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Косякевича Сергія Олексійовича.
2. Судами встановлено, що ТОВ "Укрсервісдорбуд" створено 27.04.2021р. Керівником та засновником товариства згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо банкрута є ОСОБА_1 .
3. Згідно з балансом боржника на 31.12.2021 на кінець звітного періоду:

(1) Активи складають 38 850,6 тис. грн., з яких: запаси 8 753,7 тис. грн.; дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги 23 357,7 тис. грн.; інша поточна дебіторська заборгованість 5530,5 тис. грн.;

(2) Поточні зобов`язання - 38 555,2 тис. грн., з яких: поточна кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги 31 736 тис. грн.; інші поточні зобов`язання 6 607,8 тис. грн.

(3) Фінансовий результат до оподаткування склав за звітний період 295,4 тис. грн.

4. Згідно з балансом боржника на 31.12.2022 на кінець звітного періоду:

(1) Активи складають 34 948 тис. грн., з яких: запаси: 8 103 тис. грн.; дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги 17 920,2 тис. грн.; інша поточна дебіторська заборгованість 7654,9 тис. грн.

(2) Поточні зобов`язання - 34 727 тис. грн., з яких: поточна кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги 27 902,8 тис. грн.; інші поточні зобов`язання 6 595,4 тис. грн.

(3) Фінансовий результат до оподаткування склав за звітний період (21,2) тис. грн.

5. У Звіті за результатами аналізу фінансово-господарської діяльності неплатоспроможного підприємства ТОВ "Укрсервісдорбуд" від 06.01.2025, що складений незалежним аудитором, зазначено:

"Підприємство протягом всього періоду, що аналізується, як станом на 31.12.2021р., так і станом на 31.12.2022р., мало від`ємне значення поточної платоспроможності при наявності простроченої кредиторської заборгованості. В складі кредиторської заборгованості наявна прострочена заборгованість перед ТОВ "Автодоркомплект" в сумі 6 628 039,40 грн., яка виникла в листопаді 2021 року. Тобто станом на 31.12.2021р. та 31.12.2022р. підприємство має поточну неплатоспроможність.

Показники, які характеризують платоспроможність розраховані за даними фінансової звітності і не враховують якість активів. Коефіцієнти вказують на те, що станом на 31.12.2022р. коефіцієнт покриття має мінімальне нормативне значення (1,0), а коефіцієнт забезпечення власними засобами має значення значно нижче нормативного та підприємство отримало збиток.

Основною статтею оборотних активів є дебіторська заборгованість (73,2%) та запаси (23,2%) в складі оборотних активів. В зв`язку з відсутністю актів звірки з дебіторами немає можливості встановити якість дебіторської заборгованості та можливість її стягнення. Ця невизначеність може призвести до зміни значення коефіцієнту покриття. Розпорядником майна була проведена інвентаризація майна підприємства станом на 20.12.2024р. Відповідно до протоколу засідання інвентаризаційної комісії від 20.12.2024р. активи підприємства, в тому числі запаси, відсутні. Вказані обставини вказують на те, що фактичне значення коефіцієнта покриття менше одиниці.

У разі зменшення значення коефіцієнта покриття можна говорити, що підприємство має ознаки надкритичної неплатоспроможності, що відповідають фінансовому стану потенційного банкрутства, а саме: на початку і наприкінці періоду присутні ознаки поточної неплатоспроможності, а коефіцієнт покриття і коефіцієнт забезпечення власними засобами наприкінці періоду менші за їхні нормативні значення - 1,0 та 0,1 відповідно.".

Подання заяви
6. 27.06.2025 до Господарського суду Київської області від ліквідатора ТОВ "Укрсервісдорбуд" - арбітражного керуючого Косякевича Сергія Олексійовича надійшла заява про покладення на керівника боржника солідарної відповідальності, в якій заявник просив визнати керівника ТОВ "Укрсервісдорбуд" ОСОБА_1 таким, що допустив порушення приписів ч. 6 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ). Покласти на ОСОБА_1 солідарну відповідальність за вимогами у справі №911/2468/24 про банкрутство ТОВ "Укрсервісдорбуд", в порядку та з підстав, передбачених ч. 6 ст. 34 КУзПБ. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Укрсервісдорбуд" 12 145 125,75 грн.
7. Ліквідатор доводив, що станом на 31.12.2021 та 31.12.2022 підприємство має поточну неплатоспроможність та зобов`язання перед кредиторами, строк виконання яких настав, що підтверджується заявами з грошовими вимогами п`яти кредиторів. Існування боргу станом на дату, коли боржник мав ознаки неплатоспроможності (31.12.2022р.) підтверджується документами, наявними в матеріалах справи про банкрутство №911/2468/24, а саме заявами із кредиторськими вимогами кредиторів у справі. Відтак, ОСОБА_1 , найпізніше в період з 31.12.2022 по 31.01.2023 (один місяць з виникнення неплатоспроможності) був зобов`язаний звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. За відсутності відповідного звернення, керівник юридичної особи має нести юридичну відповідальність у розмірі наявних грошових вимог кредиторів.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
8. 07.10.2025 ухвалою Господарського суду Київської області у справі №911/2468/24 (911/2106/25) залишено без задоволення заяву ліквідатора Косякевича Сергія Олексійовича до ОСОБА_1 про покладення на керівника боржника солідарної відповідальності у справі про банкрутство ТОВ "Укрсервісдорбуд".
9. 15.12.2025 постановою Північного апеляційного господарського суду (повна постанова складена 16.12.2025) апеляційну скаргу ліквідатора ТОВ "Укрсервісдорбуд" - арбітражного керуючого Косякевича Сергія Олексійовича залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Київської області від 07.10.2025 у справі № 911/2468/24 (911/2106/25) - без змін.
10. Судові рішення мотивовані недоведеністю факту загрози неплатоспроможності боржника та відповідно - про виникнення обов`язку керівника боржника у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство і як наслідок - покладення на керівника боржника солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів. Суди зазначили, що заявником не доведено причинно-наслідковий зв`язок між не зверненням з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство як елементом такого складного юридичного складу та шкодою, яка, можливо, завдана кредиторам.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
А. Доводи касаційної скарги 
11. 02.01.2026 (через підсистему "Електронний Суд") ТОВ "Укрсервісдорбуд" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Косякевича Сергія Олексійовича подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 та ухвалу Господарського суду Київської області від 07.10.2025 у справі № 911/2468/24 (911/2106/25); направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
12. Скаржник посилається на висновки, викладені постановах Верховного Суду від 14.09.2021 у справі № 902/1023/19, від 15.06.2021 у справі № 910/2971/20, від 09.06.2022 у справі № 904/76/21, від 06.10.2022 по справі № 903/988/20, від 21.11.2024 по справі № 925/1577/20, від 23.03.2021 у справі № 910/3191/20, від 15.06.2021 у справі № 910/2971/20, від 14.09.2021 у справі № 902/1023/19, від 30.03.2023 у справі № 910/13909/20 та від 20.07.2023 у справі № 924/408/21, від 04.09.2024 у справі № 908/3236/21 щодо застосування ч. 6 ст. 34 КУзПБ (що відповідає підставі касаційного оскарження, визначеній п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України).
13. За доводом скаржника, в заяві ліквідатора викладені чіткі факти, які свідчать, про наявність у підприємства-боржника ознак надкритичної неплатоспроможності, а відтак і обов`язку керівника боржника звернутися до суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство, однак суди попередніх інстанцій поверхнево підійшли до оцінки зібраних позивачем доказів та наведених аргументів.
14. Вважає, що суди попередніх інстанцій належним чином не дослідити питання дійсної наявності дебіторської заборгованості та можливості її стягнення, натомість лише формально послались на наявність такої, відповідно до даних балансу боржника.
15. Вказує, що відповідачем в судових засіданнях не було надано доказів в підтвердження наявності у боржника дебіторської заборгованості в розмірі достатньому для проведення розрахунку з кредиторами, а існування боргу станом на дату, коли боржник мав ознаки неплатоспроможності (31.12.2022) підтверджується документами, наявними в матеріалах справи про банкрутство № 911/2468/24, а саме - заявами із кредиторськими вимогами вказаних вище кредиторів.
16. Скаржник також стверджує, що суди не взяли до уваги того, що після 31.12.2022 фінансова звітність боржником не подавалась, відсутні будь-які ознаки ведення боржником господарської діяльності. 
17. Скаржник звертає увагу, що суд першої інстанції, встановлюючи обсяг активу та пасиву боржника станом на 31.12.2022, зазначає вартість активу, згідно з балансом, а розмір кредиторської заборгованості згідно з ухвалою попереднього засідання, а не згідно того ж самого балансу. Так, згідно з балансом розмір кредиторської заборгованості станом на кінець 2022 року складає майже 34,8 млн.грн., а не як зазначає суд - 12 145 тис.грн. Доводить, що через відсутність у боржника активів, грошові вимоги кредиторів залишаються непогашеними, що є безумовним підтвердженням ознаки реальної неплатоспроможності.

Б. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу
18. Відзиву на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходило. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
19. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
20. Здійснивши перевірку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов таких висновків. 
21. Предметом касаційного перегляду у цій справі стало питання покладення солідарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його керівника у зв`язку з допущенням ним порушення ч. 6 ст. 34 КУзПБ. 
22. Відповідно до ч. 6 ст. 34 КУзПБ (в редакції на час звернення ліквідатором з відповідною заявою) боржник зобов`язаний у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у разі виникнення неплатоспроможності, зокрема якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами або якщо розмір грошових зобов`язань боржника, строк виконання яких настав, перевищує вартість активів боржника, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Якщо органи управління боржника допустили порушення цих вимог, вони несуть солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів. Питання порушення органами управління боржника зазначених вимог підлягає розгляду господарським судом під час здійснення провадження у справі. У разі виявлення такого порушення про це зазначається в ухвалі господарського суду, що є підставою для подальшого звернення кредиторів своїх вимог до зазначених осіб.
23. Солідарна відповідальність полягає у залученні третіх осіб - керівника боржника (органів управління боржника), який (які) не звернувся (звернулися) до господарського суду про відкриття провадження у справі про банкрутство в місячний термін у разі наявності загрози неплатоспроможності юридичної особи, щодо якої в подальшому відкрито та здійснюється провадження у справі про банкрутство, до солідарного обов`язку з виконання грошових зобов`язань боржника. Тобто солідарна відповідальність є правовим механізмом захисту та відновлення прав кредиторів (які були необізнані з вини боржника про стан його неплатоспроможності як під час вступу з ним у господарські відносини, так й після цього, під час погіршення платоспроможності боржника до стану загрози неплатоспроможності) за рахунок особистого майна керівника (органів управління) боржника, тобто майна, відмінного від майна боржника (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.03.2021 у справі № 910/3191/20, від 15.06.2021 у справі № 910/2971/20, від 14.09.2021 у справі № 902/1023/19, від 30.03.2023 у справі № 910/13909/20, від 20.07.2023 у справі № 924/408/21, на які посилається скаржник в касаційній скарзі).
24. Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 04.09.2024 у справі №908/3236/21, на яку також посилається скаржник в касаційній скарзі, зауважив, що застосуванням "солідарної відповідальності" законодавець стимулює виконання боржником обов`язку з подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство за наявності відповідних умов (загрози неплатоспроможності), тоді як для кредитора подання такої заяви є правом, обумовленим лише наявністю у нього незадоволених/невиконаних боржником зобов`язань за вимогами кредитора (стаття 1, частини перша, друга статті 34, частина шоста статті 39 КУзПБ). Суд зазначив, що у справі про банкрутство солідарна відповідальність покладається за таке порушення (неподання боржником, який перебував у стані загрози неплатоспроможності, заяви про відкриття справи про банкрутство), наслідком якого є такі негативні наслідки, як неможливість виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами у разі задоволення вимог одного або кількох кредиторів боржника. У зв`язку із цим Суд дійшов висновку, що солідарна відповідальність має деліктну природу, що узгоджується із частиною першою статті 1166 ЦК України, якою встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
25. Верховний Суд у зазначеній постанові у справі №908/3236/21 дійшов висновку, що термін "солідарна відповідальність за незадоволення вимог кредиторів" у частині 6 статті 34 КУзПБ застосовується в іншому значенні, ніж згідно з положеннями Цивільного кодексу України. Тому положення частини 6 статті 34 КУзПБ з урахуванням статті 22 Цивільного кодексу України та mutatis mutandis висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц, слід розуміти як відповідальність порушника за збитки, завдані боржнику та, відповідно, його кредиторам.
26. Для покладення солідарної відповідальності на керівника / члена органу управління боржника істотне значення має встановлення моменту виникнення в нього обов`язку звернутися до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника.
27. Умовами для встановлення щодо боржника такого складного за своїм змістом юридичного факту, як загроза неплатоспроможності боржника, є одночасна (зокрема, протягом місячного періоду, визначеного частиною шостою статті 34 КУзПБ) наявність таких юридичних фактів: 1) існування у боржника щонайменше перед двома кредиторами зобов`язань, строк виконання яких настав та визначається за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо); 2) розмір всіх активів боржника є меншим, ніж сумарний розмір зобов`язань перед всіма кредиторами боржника, строк виконання яких настав за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо), тобто такий майновий стан боржника за всіма його показниками (основними фондами, дебіторською заборгованістю, строк виконання зобов`язань щодо якої настав, тощо), який за оцінкою сукупної вартості всіх активів боржника очевидно не здатний забезпечити задоволення вимог виконання зобов`язань перед всіма кредиторами, строк виконання яких настав, ні у добровільному, ні у передбаченому законом примусовому порядку.
28. При цьому зобов`язання, що підтверджують виникнення загрози неплатоспроможності, мають бути реальними та документально підтвердженими.
29. Для визначення ознак загрози неплатоспроможності правове значення має сукупний розмір боргових зобов`язань, а не їх структура, оскільки при аналізі фінансового стану боржника із загального переліку зобов`язань не виключаються ті, які не дають змогу кредитору ініціювати процедуру банкрутства.
30. Отже, загроза неплатоспроможності боржника розкривається законодавцем через його фінансово-економічний стан, основним визначальним критерієм якого є нездатність боржника відповісти за своїми зобов`язаннями належним йому майном (активами) і тим самим виконати грошові зобов`язання в повному обсязі перед всіма кредиторами.
31. При цьому фінансово-економічний стан, що визначається на підставі відповідних показників матеріального, фінансового стану боржника та стану його господарської діяльності (з контрагентами тощо) як загроза неплатоспроможності, має бути не умовно-тимчасовим, а стабільно-незворотним для боржника і наслідки такого стану мають безпосередньо впливати на стан розрахунків з кредиторами.
32. Саме така стійкість та незворотність стану фінансово-господарської діяльності боржника, зокрема в частині розрахунків з кредиторами, і відрізняє загрозу неплатоспроможності боржника від іншого його стану фінансово-господарської діяльності, що має тимчасовий характер, і передбачає реальну (обґрунтовану матеріально-фінансовими показниками) можливість боржника у межах звичайної господарської діяльності у розумні строки змінити та відновити свої фінансові й економічні показники, що нададуть можливість боржнику в межах звичайного режиму господарської діяльності виконувати свої зобов`язання перед контрагентами та задовольняти грошові вимоги кредиторів.
33. При цьому доцільно враховувати реальні (доведені належними доказами) майбутні зміни вартості та/або складу активів, з використанням яких можуть бути задоволені вимоги кредиторів, що відбудуться (повинні відбутись) протягом відповідного місяця, тому що керівник має право посилатись на реальні очікування зміни складу та вартості активів, фінансового стану підприємства з огляду на його господарську діяльність.
34. Основним способом встановлення відмінностей між наведеними двома станами боржника є проведення аналізу фінансово-господарської діяльності (звітності) боржника, із встановленням / визначенням за результатами цього аналізу реальних наслідків та перспектив для боржника виконати свої зобов`язання перед його кредиторами, а для кредиторів - отримати від боржника задоволення своїх вимог у разі, якщо боржник не звернеться із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.
35. У практиці Верховного Суду виявлення "ознак загрози неплатоспроможності" пов`язане з наданням судами оцінки:
- зібраним у справі доказам щодо підстав, обставин та дати виникнення у боржника перед кредитором зобов`язання, невиконання якого обумовило звернення із заявою про відкриття провадження у цій справі;
- доказам, наданим на підтвердження підстав, обставин та дати виникнення у боржника зобов`язань перед іншими кредиторами у справі;
- доказам щодо вартості майнових активів боржника станом на той звітний період, коли у нього виникли та одночасно тривали зобов`язання перед щонайменше двома кредиторами боржника.
36. Крім того, судом можуть бути враховані висновки експертів (фахівців), аудиторські висновки, висновки за результатами перевірки фінансово-господарської діяльності боржника, у тому числі податковими органами, доповідні записки (інші звернення до керівника) працівників боржника (бухгалтерів, юристів тощо) про наявність відповідних обставин та загроз, фінансово-господарська та/або податкова звітність щодо діяльності боржника, рішення суду про стягнення або інші обмеження щодо фінансово-господарської діяльності боржника тощо.
Таким чином, якщо:
- звернення або незвернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство жодним чином не впливає і не змінює стану та порядку розрахунків з кредиторами, не призводить до порушення їхніх прав на задоволення вимог до боржника (інших негативних наслідків для кредиторів: простій, збитки, штрафні санкції внаслідок невиконання боржником зобов`язання перед кредиторами);
- внаслідок неподання боржником відповідної заяви не змінились / не погіршились його розрахункові можливості (можливості відповідати за зобов`язаннями, зокрема і належними йому активами: майном, коштами, правом вимоги до третіх осіб тощо), - Суд зазначає про очевидну відсутність загрози неплатоспроможності боржника (наведені вище висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 04.09.2024 у справі №908/3236/21).
37. Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду (зокрема постанова Верховного Суду від 09.06.2022 у справі №904/76/21, на яку посилається скаржник в касаційній скарзі), частиною шостою статті 34 КУзПБ закріплено презумпцію вини керівника боржника у недотриманні ним обов`язку визначеного абзацом першим цієї норми, адже положення абзацу першого цієї норми визначають імперативним обов`язок керівника боржника зі звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Наведена презумпція є спростовною, оскільки передбачає можливість керівнику боржника, на якого покладено тягар доведення відповідних обставин, довести відсутність причинного зв`язку між неможливістю задоволення вимог кредиторів і невиконанням ним обов`язку, визначеного абзацом першим частини шостої статті 34 КУзПБ, щодо звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.
38. Звертаючись із заявою про покладення на керівника боржника ОСОБА_1 солідарної відповідальності, з підстав порушення вимог ч. 6 ст. КУзПБ, ліквідатор стверджував, що ОСОБА_1 найпізніше в період з 31.12.2022 по 31.01.2023 (один місяць з виникнення неплатоспроможності) був зобов`язаний звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Укрсервісдорбуд", оскільки підприємство знаходилося у стані неплатоспроможності. 
39. Судами попередніх інстанцій було досліджено баланси боржника (фінансову звітність) та встановлено, що на момент виникнення загрози неплатоспроможності, як стверджує ліквідатор - 31.12.2022, активи боржника складали 34 948 тис. грн, а поточні зобов`язання - 34 727 тис. грн, тобто розмір активів перевищував розмір поточних зобов`язань боржника і будь-яких доказів викривлення фінансової звітності в матеріалах справи немає. 
40. Суди вказали, що інших доказів, які б свідчили про такий фінансовий стан боржника, який за оцінкою сукупної вартості всіх його активів очевидно не здатний забезпечити виконання зобов`язань перед всіма кредиторами станом на 31.12.2022 матеріали справи не містять.
41. Крім того, судами також було досліджено поданий ліквідатором звіт за результатами аналізу фінансово-господарської діяльності неплатоспроможного підприємства ТОВ "Укрсервісдорбуд" від 06.01.2025, складений незалежним аудитором, та встановлено, що такий також не містить інформації, що станом на 31.12.2022 зобов`язання боржника перевищували активи або що боржник протягом наступних 12 місяців не зможе виконати свої грошові зобов`язання у строк, передбачений для їх виконання, чи здійснювати платежі за звичайними господарськими операціями. Коефіцієнт покриття, як фінансовий показник здатності компанії погасити свої короткострокові зобов`язання за рахунок своїх оборотних активів, був встановлений аудитором як такий, що дорівнює - 1,0, тобто має мінімальне нормативне значення.
42. Щодо доводів скаржника, що суд першої інстанції, встановлюючи обсяг активу та пасиву боржника, зазначає вартість активу згідно з балансом, а розмір кредиторської заборгованості - згідно з ухвалою попереднього засідання, колегія суддів зазначає, що такі доводи не спростовують висновків судів за результатом оцінки вказаних балансів про перевищення активу боржника над пасивом у спірний період. 
43. Протилежні аргументи ліквідатора в касаційній скарзі про стан неплатоспроможності боржника, щодо наявності та якості дебіторської заборгованості боржника є незгодою із наданою судами оцінкою наявним матеріалам справи та не доводять порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права щодо дослідження доказів. 
44. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.09.2020 у справі № 908/1795/19). 
45. Аргументи скаржника фактично зводяться до намагання здійснити переоцінку доказів та встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, що в силу вимог статті 300 ГПК України виходить за межі повноважень Верховного Суду.
46. Посилання скаржника на неврахування судами того, що після 31.12.2022 боржником не подавалася фінансова звітність та не велася господарська діяльність Суд не може взяти до уваги, оскільки ліквідатором при зверненні із заявою про покладення солідарної відповідальності доводилися обставини неплатоспроможності боржника саме станом на 31.12.2022. 
47. З огляду на з`ясовані судами обставини перевищення станом на 31.12.2022 розміру всіх активів боржника над сумарним розміром зобов`язань перед всіма кредиторами боржника, суди обґрунтовано виснували про недоведеність у цьому випадку обов`язку керівника боржника у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство і, як наслідок - покладення на керівника боржника солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів.
48. Зважаючи на викладене, Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення заяви ліквідатора про покладення солідарної відповідальності на керівника ТОВ "Укрсервісдорбуд" ОСОБА_1 
49. Щодо посилань скаржника на висновки Верховного Суду, викладені в низці постанов, які наведені ліквідатором в касаційній скарзі, колегія суддів зазначає, що скаржник лише цитує загальні висновки Верховного Суду і не обґрунтовує та не конкретизує, в чому полягає невідповідність висновків судів попередніх інстанцій висновкам Верховного Суду. Відповідні посилання скаржника носять суто декларативний характер і також не свідчать про неправильне застосування судами попередніх інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права у цій справі під час розгляду заяви про покладення солідарної відповідальності. 
50. Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не підтвердилися, а Суд не вбачає підстав для зміни чи скасування прийнятих у справі судових рішень. 
51. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть різнитися залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 указаної Конвенції, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", заява № 63566/00, пункт 23). 
52. Верховний Суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
53. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (ст. 309 ГПК України). 
54. Враховуючи вищевикладене та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 308, ст. 309 ГПК України, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а прийняті у справі постанова та ухвала - залишенню без змін.

В. Розподіл судових витрат
55. У зв`язку з тим, що Суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення Суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсервісдорбуд" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Косякевича Сергія Олексійовича залишити без задоволення. 
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 та ухвалу Господарського суду Київської області від 07.10.2025 у справі № 911/2468/24 (911/2106/25) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Пєсков

Судді С. Жуков 

В. Картере