Справа № 513/525/25 
Провадження № 1-кп/513/54/26 

Саратський районний суд Одеської області

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2026 року Саратський районний суд Одеської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
прокурора ОСОБА_4 ,
законного представника потерпілої ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_5 – адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в с Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12025162240000007 від 03 січня 2025 року, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ройлянка, Сарастького району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
у с т а н о в и в:
03 січня 2025 року приблизно о 03 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , маючи посвідчення водія на керування транспортними засобами з березня 2015 року, в темну пору доби, без опадів, з серпанком на поверхні проїжджої частини та інієм на поверхні ґрунту, керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen», моделі «Tiguan», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 (сірого кольору), який належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 29 листопада 2024 року ОСОБА_10 , в салоні якого знаходились пасажири ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , здійснював рух спуском по асфальтованому дорожньому покриттю проїзної частини провулку безіменного, у напрямку нерегульованого перехрестя вулиці Молодіжна, поблизу домоволодіння № 76, в с. Ройлянка, Білгород-Дністровського району Одеської області, де організований двосторонній однорядний рух у кожному напрямку, зі швидкістю 55.8-60.6 км/год яка перевищує встановлену в населених пунктах швидкість руху, не вибрав безпечної швидкості руху, в порушення вимог п. п. 2.3 (б), 12.1, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху України), який передбачає, що: п.2.3. (б) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; п.12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»; п.12.9. «Водієві забороняється»: б) «перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил», допустив злочинну самовпевненість, тобто легковажно розраховував на свої вміння, недостатньо оцінив значення своїх дій, що можуть викликати шкідливі наслідки, проявив неуважність, маючи реальну та об`єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою, не переконався у безпеці своїх подальших дій, не впевнився, що його дії будуть безпечними і не створять перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, відповідно не реагував на її зміну, заходів що сприяють безпечному проїзду цієї ділянки дороги не вжив, нехтуючи безпекою керування транспортним засобом для інших учасників дорожнього руху, не впорався з керуванням, допустив виїзд вказаного автомобіля за межі проїзної частини, з подальшим зіткненням з бетонованою електроопорою № 23, яка розміщувалася на узбіччі з права по напрямку руху транспорту, з подальшим перекиданням автомобіля марки «Volkswagen», моделі «Tiguan», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , на дах.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Volkswagen», моделі «Tiguan», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого багатоуламкового перелому лівого надколінника. Вказане ушкодження по критерію небезпеки для життя, згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (наказ №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року) відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Пасажир автомобіля марки «Volkswagen», моделі «Tiguan», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми голови, обличчя та кінцівок:
- відкрита черепно-мозкова травма: перелом склепіння та основи черепу справа (перелом лобової кістки справа з розповсюдженням лінії перелому на стінки лобової пазухи справа, комірки решітчастого лабіринту); геморагічний забій правої лобової частки з епідуральним крововиливом, субарахноїдальний крововилив; забій головного мозку середнього ступеню;
- травма обличчя: множинні різані, забійні поліморфні рани, садна, скальповані садна лобової ділянки, крил носа; інфікована рана лобової ділянки справа; параорбітальні крововиливи з обох сторін; переломи кісток лицевого скелету (перелом медіальної стінки правої орбіти, перелом нижньої стінки лівої гайморової пазухи);
- травма кінцівок: множинні садна ліктьових та колінних суглобів.
Всі ушкодження у ОСОБА_11 утворилися по одному механізму, практично одночасно або у вкрай короткий проміжок часу, таким чином складають єдиний нерозривний морфологічний комплекс поєднаної травми голови, обличчя та кінцівок, який був небезпечний для життя, в тому числі і в момент заподіяння. Виходячи з п. 4.9.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року), дана поєднана травма за критерієм небезпеки для життя, згідно п. 2.1.2, п. 2.1.3. «а», «б», «в», «г» та п.4.6., відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
Допущені водієм ОСОБА_8 порушення вимог п. п. 2.3 (б), 12.1,12.4,12.9 (б) «Правил дорожнього руху України», знаходяться в причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої потерпіла ОСОБА_5 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, потерпілий ОСОБА_11 - тяжкі тілесні ушкодження.
Законний представник потерпілої ОСОБА_5 – ОСОБА_6 у судовому засіданні 08 грудня 2025 року пояснила, що її донька ОСОБА_12 наразі перебуває на реабілітації, оскільки їй була проведена операція, і до суду вона з`явитися не може, але можливо у наступне судове засідання вона зможе з`явитися до Савранського районного суду Одеської області для участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 , свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України визнав та показав, що прийшов на роботу о 18:00 годині, було святкування, люди відпочивали, прийшла молодь, зокрема потерпілі, було багато людей. Він закрив магазин, біля них був ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Він запропонував покататись, це було о першій ночі. Побачив односельців, там були сестри ОСОБА_15 . О другій ночі почали рухатись додому, він запропонував розвести усіх по домам, першого хотів завести ОСОБА_13 , однак вирішив спочатку завести ОСОБА_16 . Він розвернувся в бік ОСОБА_16 , дорога була слизька, не впорався із керуванням, та зіткнувся із боковою опорою. ОСОБА_17 допоміг, достали ОСОБА_16 , у ОСОБА_18 була кров на голові. Кричали, що у ОСОБА_16 болить нога. Телефон був в машині, ОСОБА_19 викликав швидку, його телефон був розряджений. У ОСОБА_16 дуже боліла нога, вже через п`ятдесят хвилин вона стала на дві ноги і пішла. З ОСОБА_13 він говорив, щоб той не втратив свідомість. Дівчата пішли в будинок, було холодно. Швидка увезла ОСОБА_13 , а він поїхав до батьків ОСОБА_20 . Потім повернувся, достав телефон, зарядив його. Поліцію він не бачив, на місці де сталася аварія, не було нікого. Знайшов старий телефон, почав телефонувати щоб всім повідомити. Він не міг викликати швидку, з огляду на те, що телефон був в машині і був розряджений, просив викликати швидку ОСОБА_17 . 
Також просив на наступний день поїхати до ОСОБА_21 у лікарню батька, з огляду на те, що його в подальшому було перевезено до м. Одеса, а він не міг проїхати пункт пропуску Паланка. Друга потерпіла поїхала додому своїм ходом. На наступний день односельчанин у якого вона відпочивала, повіз її у дитячу лікарню, де повідомили, що зламана колінна чашечка. Після того, як він зв`язався з матір`ю, остання повідомила про необхідність проведення МРТ, та ним було перераховано на карту матері потерпілої двадцять п`ять тисяч гривень. Все лікування потерпілій ОСОБА_12 було сплачено, що стосується лікування ОСОБА_11 кошти давались готівкою, сплачено на лікування приблизно вісімдесят тисяч гривень. Ця подія мала місце в с. Ройлянка, в машині було сім чоловік, тілесні ушкодження лише отримав ОСОБА_11 та ОСОБА_5 . Він не дочекався поліції, у зв`язку з тим, що поїхав до батьків ОСОБА_11 повідомити що їх син у лікарні. ОСОБА_5 була оплачена операція, зв`язок він тримає з мамою. Родина ОСОБА_5 повідомляла, що їм потрібні будуть кошти на реабілітацію, на що він погодився, однак вони більше йому не телефонували. 
У судове засідання потерпілий ОСОБА_11 та його законний препдставник ОСОБА_22 не з`явились, від них в матеріалах справи наявна заява, відповідно до якої вони не мають матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого ОСОБА_8 , просили призначити покарання не пов`язане з позбавлення волі. Розгляд кримінального провадження просили провести за їх відсутності. 
Від потерпілої ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд кримінального провадження за їх відсутності, цивільний позов підтримують у повному обсязі. 
У судовому засіданні 24 квітня 2026 року прокурором заявлена відмова від допиту свідків, оскільки обвинувачений вину визнає, не оспорює фактичні обставини. За згодою учасників справи, відмова від допиту свідків прийнята судом. 
В обґрунтування винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, сторона обвинувачення посилалася на такі докази, які були досліджені під час судового розгляду, а саме: 
- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03 січня 2025 року, із схемою місця пригоди та таблицею ілюстрацій;
- висновок експерта СЕ-19/116-25/604-ІТ від 14 лютого 2025 року відповідно якого гальмова система, рульове керування, ходова частина та система освітлення автомобіля Volkswagen Tiguan (номерний знак НОМЕР_3 ) на момент виникнення події цієї пригоди знаходилися в працездатному стані і дозволяли водію автомобіля змінювати напрямок та характер руху залежно від ситуації, що виникає на дорозі;
- висновок експерта СЕ-19/116-25/577-ІТ від 18 лютого 2025 року відповідно до якого сліди та пошкодження на автомобілі Volkswagen Tiguan (номерний знак НОМЕР_1 ), які розташовані в правій переважно задній боковій частині автомобіля, а саме, на правих передніх та задніх дверях, правому порозі, задньому правому крилі та задньому правому колесі, були утворені при дії зусилля ударно-динамічного характеру в напрямку зпереду назад та зправа наліво, в результаті контактування з вертикально розташованим об`єктом, яким могла бути електроопора;
- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 12 лютого 2025 року, в ході якого ознайомлено із медичною картою стаціонарного хворого №90059/5 від 03 січня 2025 року, заведеної на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 12 лютого 2025 року, в ході якого ознайомлено із змістом медичної карти стаціонарного хворого №90072 від 03 січня 2025 року заведеної на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 28 лютого 2025 року, в ході якого ознайомлено із змістом медичної карти стаціонарного хворого №3413 від 03 січня 2025 року, заведеної на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
- висновок експерта №14 від 12 лютого 2025 року відповідно до якого у н/л ОСОБА_5 мало місце тілесне ушкодження у вигляді закритого багатоуламкового перелому лівого надколінника. Вказане ушкодження виникло незадовго до госпітачізації підекспертної до медичного закладу, тому не виключено його утворення 03 січня 2025 року. Морфологічні особливості даного ушкодження вказують на те, що воно заподіяне дією тупого твердого предмету, або від удару об такий, можливо при падінні, в тому числі могло утворитися в умовах транспортної автомобільної травми в всередині салону автомобіля. Вказане ушкодження не було небезпечним для життя, при звичайному своєму клінічному перебігу, викликає тривалий розслад здоров`я терміном понад 3-х тижнів (більше 21 дня) і за цим критерієм п.2.2.2 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" МОЗ України від 17 січня 1995 року) відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості;
- висновок експерта № 13 від 12 лютого 2025 року відповідно до якого, у гр-на ОСОБА_11 мала місце поєднана травма голови, обличчя та кінцівок: відкрита черепно-мозкова травма; перелом склепіння та основи черепу справа (перелом лобової кістки справа з розповсюдженням лінії перелому на стінки лобової пазухи справа, комірки решітчастого лабіринту); геморагічний забій правої лобової частки з епідуральним крововиливом, субарахноїдальний крововилив; забій головного мозку середнього ступеню; травма обличчя: множинні різані, забійні поліморфні рани, садна, скальповані садна лобової ділянки, крил носа; інфікована рана лобової ділянки справа; параорбітальні крововиливи з обох сторін; переломи кісток лицевого скелету (перелом медіальної стінки правої орбіти, перелом нижньої стінки лівої гайморової пазухи); травма кінцівок: множинні садна ліктьових та колінних суглобів. Вказані ушкодження виникли незадовго до госпіталізації підекспертного до медичного закладу, тому не виключено їх утворення 03 січня 2025 р. Морфологічні особливості вищеописаних ушкоджень вказують на те, шо вони заподіяні дією (діями) тупих, твердих предметів, в тому числі могли утворитися в умовах транспортної автомобільної травми всередині салону автомобіля. Всі ушкодження у гр. ОСОБА_11 утворилися по одному механізму, практично одночасно, або у вкрай короткий проміжок часу, таким чином, складають єдиний нерозривний морфологічний комплекс поєднаної травми голови, обличчя та кінцівок, який був небезпечний для життя, в тому числі і в момент заподіяння. Виходячи з п. 4.9.5. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, дана поєднана травма за критерієм небезпеки для життя, згідно п. 2.1.2., п. 2.1.3."а", "б", "в", "г", та п. 4.6. "Правил...", містить ознаки тяжких тілесних ушкоджень.
- висновок експерта №1111-34-25 від 10 березня 2025 року, відповідно до якого, в умовах даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Volkswagen Tiguan», р.н.з НОМЕР_1 , повинен був діяти відповідно до вимог п.2.3 (б), п.12.1., п.12.4, п.12.9 «б» Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації та при заданих вихідних даних, водій автомобіля «Volkswagen Tiguan», р.н.з НОМЕР_1 , виконуючи вимоги п.2.3 (б), п.12.1., п.12.4, п.12.9 «б» Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти настанню дорожньо-транспортній події. Наявність технічної можливості у водія автомобіля «Volkswagen Tiguan», НОМЕР_1 , запобігти даної події, дозволяє прийти до висновку про те, що в умовах даної дорожньо-транспортної пригоди його дії не відповідали вимогам п.2.3 (б), п.12.1, п.п.12.4, п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, створювали достатні умови для настання дорожньо-транспортної пригоди, та з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з настанням даної пригоди;
- висновок експерта №1423-34-25 від 24 березня 2025 року відповідно до якого довжині слідів заносу автомобіля «Volkswagen Tiguan», р.н.з НОМЕР_4 , (Sю) = 31.2м, відповідає швидкість (Va) = (55.8:60.6) км/г. Слід зазначити, що розрахункове значення швидкості руху автомобіля «Volkswagen Tiguan», р.н.з НОМЕР_1 , є мінімальним, оскільки вказані сліди, не можуть вказувати на дійсну швидкість автомобіля безпосередньо перед та в момент дорожньо-транспортної події оскільки при розрахунках не можливо встановити затрати кінетичної енергії витраченої на деформацію деталей які виникли після виїзду автомобіля за межі проїзної частини та при контактуванні з бетонною опорою, урахувати остання не є можливим із-за відсутності науково обґрунтуваної та апробованої методики подібних досліджень;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Volkswagen», моделі «Tiguan», з реєстраційнім номером НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_10 .
Також судом досліджені процесуальні документи на підтвердження правомірності проведення дій під час досудового розслідування, надані стороною обвинувачення:
- витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №12025162240000007 від 03 січня 2025 року, відповідно до якого до чергової частини відділення поліції 1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області з закладів охорони здоров`я надійшло повідомлення про те, що 03 січня 2025 року приблизно о 03 год. 00 хв., водій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen», моделі «Tiguan», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись біля домоволодіння АДРЕСА_2 , не впоравшись із керуванням, допустив виїзд вказаного автомобіля за межі проїжджої частини, з подальшим зіткненням з бетонною електроопорою та перекиданням, в результаті чого пасажир ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, САК, забій головного мозку. 
- заяви ОСОБА_5 , про визнання потерпілими за наслідками ДТП, яка сталась 03 січня 2025 року;
- постанови про залучення законних представників потерпілих від 04 лютого 2025 року та 11 лютого 2025 року;
- постанови про залучення до участі потерпілих від 11 лютого 2025 року;
- постанова про приєднання предметів до провадження як речових доказів від 03 січня 2025 року та 16 квітня 2025 року;
- ухвали слідчих суддів від 07 січня 2025 року про накладення арешту на майно;
- постанова про призначення групи слідчих від 03 січня 2025 року;
- постанова про призначення групи прокурорів від 03 січня 2025 року.
Згідно вимог ч.1 ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
У відповідності до положень ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч.1 ст.2 КК України - підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим кодексом.
За нормативним визначенням об`єктивна сторона злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК, складається з: порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, суспільно небезпечних наслідків, причинного зв`язку між порушенням і наслідками. Відсутність хоча б одного з елементів об`єктивної сторони виключає можливість притягнення особи до кримінальної відповідальності.
При виявленні причинного зв`язку необхідно враховувати як дії (бездіяльність) особи, яка керує транспортним засобом, так і неналежне (у тому числі невинне) поводження інших учасників руху (тобто й пішохода), що також може виключити відповідальність водія.
Окрім того, при вирішенні питання про причинний зв`язок ураховується наявність у водія технічної можливості уникнути шкідливого наслідку. Якщо такої можливості не було і встановлено, що аварійну ситуацію викликано не ним, то відповідальність водія виключається. У випадку, коли вказану ситуацію було створено самим водієм-порушником, відсутність технічної можливості уникнути шкідливих наслідків юридичного значення не має.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі № 130/720/17 (провадження № 51-2134км19) та від 16 жовтня 2019 року у справі № 163/1753/17 (провадження № 51-3182км19).
Відповідно до ч. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтями 286 - 288, 415 КК України, слід мати на увазі, що диспозиції сформульованих у них норм - бланкетні. У зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.
Причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху й відповідними наслідками.
Отже, діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху у формі вчинення дій, заборонених правилами або у не виконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил.
Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.
Відповідно до вищевказаних висновків експертів саме невиконання ОСОБА_8 вимог п.2.3 б, 12.1, п.12.4, п.12.9 Правил дорожнього руху є наслідком виїзду автомобіля Volkswagen Tiguan за межі проїзної частини, з подальшим зіткненням з бетонованою електроопорою, з подальшим перекиданням автомобіля, в результаті чого ОСОБА_11 , 2007 року народження, отримав тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_5 , 2011 року народження, отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середньої тяжкості. Сукупність всіх обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключають будь-яке інше розумне пояснення даної події.
Отже, причиною настання суспільно небезпечного наслідку у виді травмування потерпілих, в тому числі дії ОСОБА_8 у конкретній дорожній ситуації, а тому між діянням останнього та наслідками є причинний зв`язок.
Статтею 93 КПК України передбачено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, до якої відноситься і сторона захисту.
Стороною захисту під час судового розгляду кримінального провадження, будь-які клопотання щодо проведення додаткової експертизи чи витребування будь-яких інших доказів, з метою спростування висновків експертів, не заявлялись.
Окрім того, обвинувачений не оспорює висновки експертів в частині встановлення ними в його діях порушень правил дорожнього руху, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, також під час розгляду справи вину визнав.
Отже, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до висновку, що зібрані у справі докази, на переконання суду є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності, належності та допустимості та у своїй сукупності в достатній мірі переконливо підтверджують фактичні обставини кримінального правопорушення, які викладені при формулюванні обвинувачення, а саме те, що дії водія ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.2.3 б, 12.1, п.12.4, п.12.9 Правил дорожнього руху та знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та її суспільно небезпечними наслідками.
Суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена у повному обсязі.
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України - як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Отже, відповідно до вимог ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, надано не було.
Відповідно до положень пункту 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом насамперед питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку кримінальне правопорушення. 
Суд під час призначення покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
При цьому покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю кримінального правопорушення, обставинами скоєного, особою винного.
Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину та передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
При призначенні виду та терміну покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів. 
Також суд враховує дані про особу винного; наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого та інші обставини, які впливають на ступінь відповідальності, в тому числі, наслідки злочину, що спричинили тяжкі тілесні ушкодження, а також позицію потерпілої сторони.
Обставиною, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України судом визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.
При призначенні покарання суд враховує особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, кримінальне правопорушення скоїв вперше; його сімейний стан, який є одруженим, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується, офіційно працює, відшкодував витрати на лікування потерпілих, на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває,.
З урахуванням викладеного, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, думку потерпілих, ступінь тяжкості вчиненого, а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, який віднесено до категорії тяжких, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; та вважає за необхідне призначити йому покарання у межах санкції ч. 2 ст.286 КК України, у виді позбавлення волі, та застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, та покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені ст.76 КК України. 
На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Санкція ч.2 ст. 286 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_8 передбачає додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
Відповідно до роз`яснень, зазначених у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» за № 14 від 23 грудня 2005 року, у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.
Так, судом встановлено, що злочин був вчинений обвинуваченим шляхом порушення правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом, наслідком його дій стало отримання потерпілою ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесних ушкоджень та тяжкого тілесного ушкодження потерпілим ОСОБА_11 , що значно підвищує суспільну небезпеку зазначеного кримінального правопорушення.
Отже, враховуючи суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення та наслідки, які настали, суд вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Суд відхиляє доводи захисту, щодо того, що позбавлення права керування транспортним засобом позбавить ОСОБА_8 засобів існування, оскільки останній вчинив тяжке кримінальне правопорушення шляхом порушення правил дорожнього руху, наслідком якого є травмування двох неповнолітніх осіб.
У рішенні по справі О`Голлоран та Франціс проти Сполученого королівства від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завадити серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілем та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.
Щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 , суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази щодо заявлених позовних вимог дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно зі ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом в КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства, зокрема, недоторканості права власності та розумності строків (ч. 5 ст. 128 КПК України).
Вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентоване ст.129 КПК України.
Як встановлено ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 складається із моральної шкоди в розмірі 400000 гривень, витрат на професійну допомогу.
Позов обґрунтований тим, що 03 січня 2025 року, приблизно о 03 год. 00 хв. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Tiguan» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 (сірого кольору), який належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 29 листопада 2024 року ОСОБА_10 , в салоні якого знаходились пасажири ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , здійснював рух спуском по асфальтному дорожньому покриттю проїзної частини провулку Безіменного, у напрямку нерегульованого перехрестя вулиці Молодіжна, поблизу домоволодіння №76, в с. Ройлянка, Білгород - Дністровського району Одеської області, де організований двосторонній однорядний рух у кожному напрямку, зі швидкістю 55.8-60.6 км/год., яка перевищує встановлену в населених пунктах швидкість руху, не вибрав безпечної швидкості руху, в порушення вимог п.п. 2.3 (б), 12.1, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - Правила дорожнього руху України), допустив виїзд вказаного автомобіля за межі проїзної частини, з подальшим зіткненням з бетонованою електроопорою №23, яка розміщувалась на узбіччі з права по напрямку руху транспорту, з подальшим перекиданням автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Tiguan» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , на дах.
Внаслідок ДТП автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Tiguan» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження, а малолітню ОСОБА_5 внаслідок отриманих при ДТП травм, було госпіталізовано до КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня Одеської міської ради», що розташовано за адресою: м. Одеса, вул. Віталія Нестеренка, 3, де вона перебувала на лікуванні з 03 січня 2025 року по 09 лютого 2025 року. Згідно Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №90059 ОСОБА_5 встановлений наступний діагноз: (S62.61) Перелом проксимальної фаланги; (S82.0) Перелом надколінка; Основний: Закритий багатоуламковий перелом лівого надколінника., Супутній: Закриті переломи основних фаланг 5 пальців обох кистей.
Згідно Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3517, ОСОБА_5 з 30 квітня 2025 року по 14 травня 2025 року перебувала на реабілітації у поліклініку із відділення реабілітації та неврології КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня Одеської міської ради» з діагнозом: «Закритий багатоуламковий перелом лівого надколінника, стан після МОС, вторинна, розгинальна контрактура лівого колінного суглоба, деформуючий артроз 1 ст, реактивні артралгії. ОІІ Міопія слабкого ступеню». Також зазначено, що батьки малолітньої ОСОБА_5 дуже сильно хвилювались за життя та здоров`я своєї дитини, вимушені були перебувати разом з донькою весь час в лікарні, щоб забезпечити їй необхідну опіку. Батьки потерпілої досі зазнають та зазнаватимуть в майбутньому моральних страждань, пов`язаних із страхом за здоров`я дитини. Дитина зазнала тілесного ушкодження внаслідок ДТП, наслідки якого в подальшому непередбачувані. 
Обвинувачений ОСОБА_8 , який є цивільним відповідачем за позовом, позов ОСОБА_23 визнав частково та пояснив, що сума моральної шкоди є завищеною, він не має змоги виплатити значну таку суму, але визнає її частково. 
Статтею 23 ЦК передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частини 1-2 зазначеної статті).
Згідно із ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України), право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.
Як роз`яснено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
З огляду на п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України та ст. 1167 ЦК, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди. 
Статтею 1167 ЦК передбачено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Відповідно до змісту ч. 2 цієї статті моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
У п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Більше того, згідно позиції Великої Палати Верховного Суду по справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), викладеної у постанові від 15 грудня 2020 року, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 керував та користувався транспортним засобом марки «Volkswagen» моделі «Tiguan» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 . 
У даному кримінальному провадженні є встановленим, що внаслідок порушення водієм ОСОБА_8 пунктів п.2.3 б, 12.1, п.12.4, п.12.9 Правил дорожнього руху України, в умовах події шляхом виконання відповідних вимог вищевказаних пунктів, маючи технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді, не впорався з керуванням, допустив виїзд вказаного автомобіля за межі проїзної частини, з подальшим зіткненням з бетонованою електроопорою № 23, яка розміщувалася на узбіччі з права по напрямку руху транспорту, з подальшим перекиданням автомобіля марки «Volkswagen», моделі «Tiguan», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , на дах.
Факт отримання тілесних ушкоджень потерпілою ОСОБА_5 в результаті ДТП встановлений даним рішенням.
Суд враховує, що потерпілій ОСОБА_5 заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження, в наслідок чого вона потребувала та потребує тривалого лікування. Суд також враховує поведінку обвинуваченого, часткове визнання ним позову. Отже судом при визначенні розміру моральної шкоди враховано характер, обсяг і ступінь моральних страждань, заподіяних потерпілій, порушення її нормальних життєвих зв`язків, а також засади розумності, виваженості та справедливості. Зважаючи на що, вважає справедливим та співрозмірним розміром відшкодування у якості моральної шкоди суму у розмірі 75000 гривень.
Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд керується такими положеннями закону.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 118 КПК України - процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.
Відповідно до ч.2 ст.120 КПК України, витрати на правову допомогу несе в тому числі цивільний відповідач.
Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц, від 23 червня 2022 року у справі № 607/4341/20.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
В свою чергу, представником потерпілої ОСОБА_5 інтереси якої представляє її мати ОСОБА_24 , адвокатом ОСОБА_7 , додатково в цивільному позові заявлено про витрати на правничу допомогу у розмірі 40000 гривень. Не зважаючи на те, що представником потерпілої не подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (такого документу додатки до позову не містять) та в судовому засіданні адвокатом ОСОБА_7 – не надано, тому позовні вимоги щодо стягнення 40000 грн на правову допомогу підлягають частковому задоволенню.
З огляду на наданий адвокатом обсягом послуг у суді, враховуючи позицію сторони захисту, щодо не співмірності адвокатських витрат, враховуючи критерії реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, суд доходить до висновку, що позов в цій частині підлягає до часткового задоволення у розмірі 10000,00 грн. 
Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Питання про процесуальні витрати слід вирішити відповідно до ст.122, 124 КПК України, які передбачають, що у випадку винесення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Відповідно до частини четвертої статті 174 КПК України необхідно скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 січня 2025 року на автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Tiguan», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 .
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК.
Керуючись ст. ст. 369 - 371, 373 - 375 КПК України, суд -
у х в а л и в:
ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.
Стягнути із ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 15357 (п`ятнадцять тисяч триста п`ятдесят сім гривень) 27 копійок.
Речові докази у кримінальному провадженні: автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Tiguan», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , - повернути власнику. 
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 січня 2025 року на автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Tiguan», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 .
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_8 , про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 75000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок. 
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. 

Суддя ОСОБА_1