Справа № 490/7948/25
н\п 2/490/815/2026

Центральний районний суд м. Миколаєва

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року    м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором реструктуризації,

ВСТАНОВИВ:

26.09.2025 року позивач АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз», в особі свого представника, звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором реструктуризації.
В обгрунтування позову зазначено, що між АТ «Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз» та споживачем природного газу ОСОБА_1 16.10.2019 року укладено Договір №58А540 про реструктуризацію заборгованості, відмовідно до умов якого відповідач визнав та прийняв на себе заборгованість за необлікований (донарахований) об`єм природного газу, яка утворилася на його особовому рахунку в сумі 34075,59 грн, погашення якої було розстрочено. При укладенні Договору відповідачем було сплачено 8567,00 грн. Остаточна сума заборгованості – 25 508,59 грн реструктуризована на 12 місяців із щомісячним платежем якій повинен сплачуватися відповідачем до 10 числа місяця наступного за відповідним місяцем за якій здійснюється плата.
Представник позивача вказує, що в порушення вимог укладеного Договору, відповідач реструктуризовану суму заборгованості погасив частково, сплативши 10628,60 грн, заборгованість за Договором складає 14 879,99 грн. Керуючись вимогами ст. 625 ЦК України, за період з 11.11.2019 – 24.09.2025 року позивачем на суму заборгованості нараховані відсотки річних в сумі 2 325,63 грн, а за період листопад 2019 р.-серпень 2025 року включно, нараховано інфляційні збитки в сумі 11 944,29 грн. 
За такого, враховуючи порушення відповідачем умов Договору №58А540 від 16.10.2019 року, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Оператор газорозподільні системи» «Миколаївгаз» заборгованість за договором реструктуризації в сумі 14 879,99грн, 3% річних в сумі 2 325,63 грн, інфляційні в сумі 11 944,29 грн та судовий збір в розмірі 2422,40 грн
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Черенкову Н.П.
Ухвалою судді від 30.09.2025 року було відкрито провадження по цивільній справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з (повідомленням) викликом сторін.
20.10.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає в повному обсязі, просить суд відмовити у їх задоволенні, обгрунтовуючи це наступним.
Відповідач зазначає, що на виконання умов договору № 58А540-15964-19 від 16.10.2019р. ним сума заборгованості сплачена в повному обсязі, що підтверджується відповідними рахунками-повідомленнями та рахунками за газ, в яких відсутні дані про наявність будь-якої заборгованості за договором № 58А540-15964-19 від 16.10.2019 р. 
Також відповідач наголошує, що відповідно до п.3.1. договору № 58А540-15964-19 від 16.10.2019 р. у разі порушення Споживачем зобов`язань та умов цього Договору, Підприємство без попередження припиняє газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане свідчить, що у разі, якщо б відповідачем не виконувалися зобов`язання за договором № 58А540-15964-19 від 16.10.2019 р., то акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» припинило б газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» не припинялося газопостачання, що свідчить про відсутність претензій АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» до відповідача щодо виконання умов договору №58А540-15964-19 від 16.10.2019р., а, відповідно, свідчить про виконання відповідачем зобов`язань за договором № 58А540-15964-19 від 16.10.2019 р. Вищевикладене свідчить, що заборгованістьвідповідача за договором № 58А540-15964-19 від 16.10.2019р. відсутня. 
Відповідач зазначає, що у відповідності з п.4.1. договору № 58А540-15964- 19 від 16.10.2019 р. договір набирає чинності з моменту укладання (підписання) і діє до 31.10.2020 р, а отже на час звернення АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» до суду з позовною заявою, вказаний договір не діяв, що свідчить про безпідставність стягнення грошових коштів за договором, строк дії якого закінчився.
Крім того, відповідач не погоджується з розрахунком 3% річних та інфляційних втрат та вказує, що відповідно до розрахунку інфляційні збитки розраховані за період, починаючи з листопада 2019 року. Однак, навіть в розрахунку акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» реструктуризованої суми заборгованості боржника за договором реструктуризації зазначено, що зобов`язання за договором № 58А540-15964-19 від 16.10.2019р. виконувалися по березень 2020 року включно. Відповідно, навіть з врахуванням даних АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» нарахування інфляційних збитків за період з листопада 2019 року по березень 2020 року є безпідставним і необгрунтованим. Щодо розрахунку інфляційних збитків з квітня 2020 року по 2025 рік, відповідач вказує, що відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Вказане свідчить, що інфляційні збитки нараховуються на суму заборгованості. Такий же порядок розрахунку інфляційних збитків визначений в листі Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997р. «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ». В свою чергу, в розрахунку АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» інфляційних збитків інфляційні збитки нараховуються на суму, яка перевищує суму заборгованості. Вказаний порядок розрахунку інфляційних збитків не відповідає вимогам ст.625 ЦК, є незаконним та необгрунтованим.
Таким чином, відповідач ОСОБА_1 вважає, що позовні вимоги АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» є незаконними та необґрунтованими і не підлягають задоволенню.
24.10.2025 року від представника позивача - адвоката Іноземцева Є.С. надійшла відповідь на відзив, в якій вважав заперечення викладені у відзиві необгрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, мотивуючи це наступним.
Відповідно до вимог пункту 3 глави 1 розділу ІX Кодекс ГРМ, об`єм природного газу в точках комерційного обліку має бути приведений до стандартних умов (виключно у випадку обліку природного газу, використаного споживачем, що не є побутовим) та переведений в одиниці енергії (обсяг) згідно з розділом XV цього Кодексу. Обсяг переданої (спожитої) енергії за трьома одиницями виміру (кВт·год, Гкал, МДж) та величина об`єму природного газу (м куб.) за відповідний період повинні бути зазначені Оператором ГРМ в рахунках Оператора ГРМ про сплату послуг за договором розподілу природного газу та актах приймання-передачі природного газу по об`єктах споживачів, що не є побутовими. Наведене свідчить про те, що позивачем у рахунках зазначається інформація про обсяг спожитого за місяць природного газу, вартість та обсяг послуг розподілу природного газу наданих безпосередньо позивачем за відповідним Договором розподілу природного газу, який немає жодного відношення до Договору реструктуризації заборгованості стягнення за яким є предметом цього спору. 
Щодо посилання відповідача та те, що у разі порушення Споживачем зобов`язань та умов цього Договору, позивач без попередження припиняє газопостачання, а тому неприпинення свідчить про виконання умов Договору відповідачем, позивач зазначає, що умова про припинення газопостачання відповідачу за наявності порушень умов Укладеного Договору є правом позивача
Щодо посилання відповідача на закінчення строку дії Договору, сторона позивача вказує, що частина 4 ст. 631 ЦК України встановлює, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Щодо заперечень відповідача до розрахунку інфляції, адвокат Іноземцев Є.С. стверджує, що здійснений позивачем розрахунок інфляційних збитків відповідає правовій позиції Верховного Суду.
17.11.2025 року від ОСОБА_1 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав, що у відповіді на відзив АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» посилається, зокрема, на те, що рахунки-повідомлення та рахунки за газ не мають жодного відношення до договору реструктуризації заборгованості. Однак, вказане твердження АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» не відповідає змісту вказаних рахунків-повідомлень та рахунків за газ, в яких, зазначається, зокрема, борг за попередні періоди. Оскільки договір № 58А540-15964- 19 від 16.10.2019р. про реструктуризацію заборгованості укладався саме з метою реструктуризації заборгованості за газ, відповідно, у разі наявності такої заборгованості за газ, вказана заборгованість була б зазначена у вказаних рахунках повідомленнях та рахунках за газ, про що свідчить зміст рахунків-повідомлень та рахунків за газ. Наприклад, в рахунку за газ за листопад 2023 року міститься колонка «борг станом на 01.12.2023р.». Однак, у вказаній колонці відсутня інформація про наявність у гр. ОСОБА_1 заборгованості за газ в сумі 14879 грн. 99 коп. Аналогічним чином відсутні відомості про наявність у гр. ОСОБА_1 заборгованості за газ і в інших рахунках за газ. В рахунку-повідомленні за листопад 2020 року також відсутня інформація про наявність у гр. ОСОБА_1 заборгованості за газ в сумі 14879 грн. 99 коп. Натомість зазначається про наявність перенплати в сумі 41 грн. 66 коп. Аналогічним чином відсутні відомості про наявність у гр. ОСОБА_1 заборгованості за газ і в інших рахунках-повідомленнях. Вказане свідчить про незаконність і необгрунтованість пояснень, які містяться у відповіді на відзив. 
Також відповідач зазначає, що у відповідності з п.4.1. договору № 58А540- 15964-19 від 16.10.2019 р. договір набирає чинності з моменту укладання (підписання) і діє до 31.10.2020 р., а отже на час звернення АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» до суду з позовною заявою, вказаний договір не діяв, що свідчить про безпідставність стягнення грошових коштів за договором, строк дії якого закінчився.
Крім того, відповідач стверджує, що відповідно до договору № 58А540-15964-19 від 16.10.2019 р. про реструктуризацію заборгованості встановлювався розмір зобов`язань за кожен місяць в розмірі 2125 грн. 72 коп. Відповідно, на вказану суму заборгованості і повинні були би нараховуватися інфляційні збитки. Посилання АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» у відповіді на відзив на постанову Верховного Суду від 26.06.2020 р. у справі №905/21/19 є безпідставним, оскільки обставини справи у справі №905/21/19 у справі №490/7948/25, яка розглядається Центральним районним судом міста Миколаєва, не є подібними. Таким чином, вищевикладене свідчить, що позовні вимоги АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз», викладені в позовній заяві від 25.09.2025р., є незаконними та необґрунтованими і не підлягають задоволенню.
Розпорядженням керівника апарату суду від 13.02.2026 року було призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з поданням суддею Черенковою Н.П. заяви про відставку та відрахування її зі штату суду.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2026 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.
18.02.2026 року матеріали справи передано судді Саламатіну О.В.
Ухвалою судді від 23.02.2026 року прийнято до свого провадження цивільну справу №490/7948/25 за позовною заявою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором реструктуризації. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначити судове засідання для розгляду справи по суті на 02.04.2026 року о 09:30 годині
Сторони, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання 02.04.2026 року не з`явилися. 02.04.2026 року представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі позов підтримує та просить задовольнити.
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (Постанова ВС від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц).
За такого, суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши та перевіривши всі аргументи сторін викладені ними в документах по суті справи та докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 16.10.2019 року між АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (Підприємство) та ОСОБА_1 , (Споживач) укладено Договір №58А540 про реструктуризацію заборгованості.
За п.1.1. вказаного Договору, Споживач визнає та приймає на себе заборгованість за необлікований (донарахований) об`єм природного газу, яка утворилася на сосоьистому рахунку № НОМЕР_1 за період з 25.10.2016 року по 24.04.2017 року в сумі 34075, 59 грн.
Підприємство надає Споживачу розстрочку у погашення заборгованості, зазначеної в п.п.1.1. Договору на суму 34075,59 грн (п.1.2. Договору).
Пунктами 1.3., 1.4. Договору сторонами погоджено, що при укладенні договору Споживачем сплачено 8567,00 грн. Остаточна сума заборгованості 25 508,59 грн реструктуризується на 12 місяців.
Сума щомісячного платежу за договором реструктуризації становить 2125,72 грн, яка вноситься до 10 числа місяця наступного за звітним.
Відповідно до п.2.3. Договору, Споживач зобов`язується: забезпечити своєчасне погашення боргу за необлікований (донарахований) об`єм природного газу згідно з умовами, визначеними цим договором; у разі розірвання договору при відчуженні житлового приміщення сплатити невнесену суму розстроченого боргу.
Вказаний Договір містить особистий підпис ОСОБА_1 , а отже відповідачем погоджені вказані умови.
Відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 № 1875-ІV (далі - Закон №1875-IV) правовідносини у сфері надання житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Відносини між газопостачальними організаціями та споживачами природного газу регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496 "Про затвердження Правил постачання природного газу" та Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500 "Про затвердження Типового договору постачання газу побутовим споживачам".
Згідно із пунктом 25 Розділу ІІІ Правил №2496, визначено, що у разі виникнення у споживача заборгованості за договором постачання природного газу за домовленістю сторін (постачальника та споживача) може бути укладений графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.
У разі відсутності діючого графіка погашення заборгованості постачальник має право грошові кошти, отримані від споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення.
Укладення сторонами та дотримання споживачем узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє споживача від виконання поточних зобов`язань за договором.
У разі відсутності графіка погашення заборгованості або його недотримання чи неоплати поточних платежів постачальник має право у порядку, визначеному цим розділом та договором постачання природного газу, припинити або обмежити постачання природного газу на об`єкт споживача до повного погашення заборгованості.
Після отримання на інформаційній платформі повідомлення про намір споживача укласти договір постачання природного газу з іншим постачальником постачальник не має права припинити або обмежити постачання природного газу на об`єкт споживача.
В пункті 4.10 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500 "Про затвердження Типового договору постачання газу побутовим споживачам", встановлено, що у разі виникнення у Споживача заборгованості за послуги з газопостачання за цим Договором Споживач може звернутися до Постачальника із заявою про складення графіка погашення заборгованості на строк не більше 12 місяців та за вимогою Постачальника подати довідки, що підтверджують неплатоспроможність Споживача. Графік погашення заборгованості оформлюється окремим договором про реструктуризацію заборгованості. Укладення Сторонами та дотримання Споживачем графіка погашення заборгованості не звільняє Споживача від здійснення поточних платежів за цим Договором.
У разі відсутності графіка погашення заборгованості Постачальник має право грошові кошти, отримані від Споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості Споживача відповідно до черговості її виникнення.
У разі недотримання графіка погашення заборгованості або прострочення оплати поточних платежів Постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання природного газу Споживачу у порядку, визначеному Правилами постачання.
27.03.2003 року постановою Кабінету Міністрів України № 976 затверджено порядок погашення реструктуризованої заборгованості та внесення поточних платежів за житлово-комунальні послуги, згідно якого реструктуризація заборгованості та внесення поточних платежів проводиться шляхом укладення громадянином з підприємством — надавачем житлово-комунальних послуг договору про реструктуризацію заборгованості та внесення поточних платежів за житлово-комунальні послуги 
Підприємства — надавачі житлово-комунальних послуг при укладенні договорів про реструктуризацію заборгованості:
1) проводять інвентаризацію заборгованості громадян по кожному житловому приміщенню (особовому рахунку) та виду наданих послуг;
2) складають перелік громадян, з якими слід проводити співбесіди з питання реструктуризації заборгованості, та передають графіки, зазначені в підпункті 2 пункту 1 цього Порядку, разом з відомостями про результати інвентаризації заборгованості до комісій за місцем реєстрації громадян;
3) інформують комісії і громадян про встановлення суми загальної заборгованості та строки її утворення по кожному виду наданих житлово-комунальних послуг, а також вносять пропозиції до договору про реструктуризацію заборгованості;
4) визначають суми майбутніх щомісячних платежів реструктуризованої заборгованості та у разі потреби протягом строку дії договору проводять перерахунок згідно з обсягом наданих житлово-комунальних послуг;
5) укладають договори про реструктуризацію заборгованості (з реєстрацією у відповідному журналі) та контролюють їх виконання;
6) подають щомісяця комісіям інформацію про стан погашення заборгованості громадянами.
У разі коли доходу громадянина, що уклав договір про реструктуризацію заборгованості, не вистачає для повного погашення, строк дії договору продовжується за письмовою заявою громадянина до повного її погашення.
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частинами першою та другою статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).
Частиною 5 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).
Відповідач, вказуючи на погашення ним заборгованості за Договором №58А540 про реструктуризацію заборгованості від 16.10.2019 року, посилався на рахунки - повідомлення та рахунки за газ, в яких відсутні дані про наявність заборгованості за вказаним Договором.
Однак, суд вважає такі твердження безпідставними, оскільки основними доказами сплати боргу за комунальні послуги є документи, що підтверджують факт зарахування коштів: квитанції, банківські виписки, фіскальні чеки (при оплаті готівкою), онлайн-квитанції (з додатків банків чи «Дії») та акти звірки взаєморозрахунків з надавачами послуг.
Додані до відзиву рахунки-повідомлення містять лише інформацію про обсяг спожитого за місяць природного газу, відповідно за показниками лічильника, вартість та обсяг послуг розподілу природного газу наданих безпосередньо позивачем за відповідним Договором розподілу природного газу, тобто за фактично спожитий відповідачем газ. 
Тобто, вказані рахунки не мають жодного відношення до Договору реструктуризації заборгованості стягнення за яким є предметом цього спору. 
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже, відповідачем не надані належні та достатні докази, які б свідчили про внесення ним на рахунок позивача реструктуризованих сум, як це передбачено Договором реструктуризації заборгованості.
При цьому, згідно розрахунку реструктуризованої суми заборгованості, наданого стороною позивача, вбачається, що в період з листопада 2019 року по березень 2020 року ОСОБА_1 вносилася реструктуризована сума у розмірі по 2125,72 грн, загальна сума внесних відповідачем коштів за вказаний період складає 10628,60 грн.
Однак, з квітня 2020 року по жовтень 2020 року погашення заборгованості відповідачем не здійснювалося, в результаті чого виникла заборгованість, яка складає 14879,99 грн. Докази, які б спростовували вказаний факт ОСОБА_1 не надано.
Надавши юридичну оцінку наявному розрахунку заборгованості суд дійшов висновку, що він є арифметично вірним та не викликає сумнівів у його належності та достовірності.
Крім того, суд враховує, що відповідачем, який не погоджується з розрахунком заборгованості позивача, не надано власного контррозрахунку заборгованості, підтвердженого відповідними доказами.
Також, суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що оскільки позивач не припинив газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 то заборгованість відповідача відсутня, виходячи з наступного.
Розділом 3 Договору №58А540 про реструктуризацію заборгованості від 16.10.2019 року встановлено відповідальність сторін.
Згідно п.3.1. вказаного розділу, сторонами погоджено, що у разі порушення Споживачем зобов`язань та умов цього договору, Підприємство без попередження припиняє газопостачання за адресою:  АДРЕСА_1 .
Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до положень глави 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494, оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 № 285, а також нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу.
Тобто, виходячи з приписів вказаного вище положення, припинення газопостачання відповідачу за наявності порушень умов укладеного Договору є правом позивача, а не обов`язком.
Щодо тверджень відповідача про безпідставність стягнення грошових коштів за Договором №58А540 про реструктуризацію заборгованості від 16.10.2019 року, в зв`язку із закінченням його строку дії 31.10.2020 року, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 4 ст. 631 ЦК України встановлює, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (Постанова ВП ВС від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18)).
З огляду на пункт шостий статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
На підставі частини третьої статті 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Положення частини третьої статті 13 визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 2-р(II)/2021 від 28 квітня 2021 року.
Верховний Суд у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 522/3541/15 (провадження № 61-31599св18), дійшов правового висновку про те, що «згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
У зв`язку з цим, добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загально соціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. І, навпаки, реалізація правового регулювання цивільних відносин буде недобросовісною, якщо соціальна свідомість відкидає її як таку, що не відповідає задекларованій меті.
Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
Відповідач у відзиві не надав жодного документа, який би доводив, що ним виконано умови договору про реструктуризацію та сплачено заборгованість.
Отже, твердження відповідача залишаються припущеннями і не спростовують позовні вимоги.
За такого, оскільки відповідач, уклавши договір реструктуризації, заборгованості не погашає в повному обсязі, у даному випадку мають місце порушення ним прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по договору.
Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.
Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Згідно з постановою Верховного Суду від 30.03.2018 у справі №918/344/17 формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі № 489/2951/16-ц зазначено, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові.
Аналогічна позиція сформульована у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №210/5796/16-ц.
Позивачем, в зв`язку з невиконанням боржником основного зобов`язання, відповідно до приписів ст. 625 ЦК України, нараховано три відсотки річних у розмірі 2325,63 грн за період з 11.04.2020 р. по 11.10.2020 р. та інфляційні збитки у сумі 11944,29 грн за період з листопада 2019 р. по 2025 рік.
При цьому, відповідач заперечував проти нарахованої суми інфляційних втрат, однак в обгрунтування своїх заперечень ним не надано власного розгорнутого розрахунку інфляційних втрат, який би містив дійсні строки прострочення боргу, суми заборгованості та інші дані необхідні для встановлення арифметичної вірності.
Натомість, розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем містить строки порушення зобов`язання, суми заборгованості, індекс інфляції за період, суму сплаченого боргу, залишок боргу та суму нарахованих інфляційних втрат.
Тобто, з вказаного розрахунку вбачається можливість встановити правильність нарахування та повноту даних, які слугували для здійснення такого розрахунку.
Отже з огляду на зміст принципу диспозитивності цивільного процесу, вищевказані розрахунки 3% річних та інфляційних втрат позивача суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки вони виконані за вірними формулами, з урахуванням статистичних даних про індекси інфляції за період прострочення.
Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, судом встановлено, що відповідач мав перед позивачем грошове зобов`язання з оплати необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу. За умовами укладеного між сторонами договору реструктуризації відповідач зобов`язався погасити заборгованість шляхом щомісячних платежів в обумовленому договором розмірі. 
Відповідач зобов`язання за договором реструктуризації належним чином не виконав, заборгованість за необлікований (донарахований) об`єм природного газу в обумовлені договором строки не погасив, тому право позивача є порушеним і підлягає відновленню, шляхом стягнення з відповідача на його користь суми заборгованості за договором реструктуризації, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.
Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи позови у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі .
Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").
Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominenv. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вище стоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим доводам, факторам та обставинам, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.
Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.
Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для ухвалення судового рішення.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.
Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1078 від 11.09.2025 року.
За такого, враховуючи задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 2422,40 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1-18, 76-82, 95, 141, 142, 228, 229, 235, 244, 245 , 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором реструктуризації – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільні системи» «Миколаївгаз» заборгованість за Договором №58А540 про реструктуризацію заборгованості від 16.10.2019 року в сумі 29149,91 грн (двадцять дев`ять тисяч сто сорок дев`ять гривень 91 копійка), з яких: 14 879,99 грн – основна сума заборгованості; 2 325,63 грн – 3% річних; 11 944,29 грн – інфляційні втрати 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільні системи» «Миколаївгаз судовий збір в розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Реквізити сторін:

Позивач: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільні системи» «Миколаївгаз», код ЄДРПОУ 05410263, юридична адреса: м.Миколаїв, вул. Погранична, 159, р/р НОМЕР_2 в АТ Ощадбанк.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Саламатін О.В.